Справа № 304/741/26 Провадження № 3/304/465/2026	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

  	22 червня 2026 року 	м. Перечин	

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, 

за ч. 1 ст. 130, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

У С Т А Н О В И В:

тринадцятого квітня 2026 року о 19.20 год водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Sparta 200», без р/н, рухаючись по вулиці Центральній у селі Маюрки Ужгородського району Закарпатської області, у порушення вимог п. 13.1., 2.5. Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, через що зіткнувся з огорожею, внаслідок чого його транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а він – синці, після чого відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про день і час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується довідками про доставку повідомлення у додаток «Viber»; причини неявки суду не повідомляв, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.
З огляду на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи достеменно обізнаною про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд справи у суді не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, тому суддя вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП, та вважає можливим розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя прийшов до такого висновку. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Європейським Судом з прав людини неодноразово було наголошено, що суди при оцінці доказів мають керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Яременко проти України» від 12.06.2008, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008).
Так, положеннями статті 266 КУпАП визначено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103.
Відповідно до п. 2, 3, 6, 7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Пункт 2.5 Правил дорожнього руху України передбачає обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому згідно з п. 13.1. Правил, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. 
Так, згідно з матеріалами справи, а саме рапорту інспектора-чергового відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Оленя А.С. про прийняття повідомлення зі служби «102» від 13 квітня 2026 року № 1279, згідно з яким заявник ОСОБА_2 повідомила, що о 19.24 год 13 квітня 2026 року ОСОБА_1 як водій мотоциклу «Спарта 200» не впорався з керуванням та заїхав у дерев`яні стовпи; транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, а водій незначні тілесні ушкодження у вигляді синців та пневмотораксу. Відносно ОСОБА_3 було складено адміністративні матеріали за ст. 124, 130 ч. 1 та 126 ч. 2 КУпАП.
Обставини дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються також наявними у матеріалах справи Схемою місця ДТП від 13 квітня 2026 року та письмовими поясненнями ОСОБА_4 і заявниці ОСОБА_2 від 13 квітня 2026 року, за якими того дня вони обоє почули з вулиці шум (звук) двигуна та удар. Коли вони вибігли на вулицю, то водій транспортного засобу лежав на землі, а біля нього мотоцикл, при цьому він не рухається та з носа йде кров. ОСОБА_2 впізнала у водієві односельця ОСОБА_5 та викликала швидку і повідомила поліцію, а також вказала, що ОСОБА_5 на мотоциклі в`їхав у паркан її будинку та пошкодив два дерев`яні стовпчики. 
З Направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видно, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння – запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, виражене почервоніння обличчя.
Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Разом з тим згідно з протоколом та матеріалів справи ОСОБА_1 від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився, така відмова зафіксована за допомогою спеціального технічного засобу – нагрудної камери поліцейського № 12, із запису з якої видно, що працівниками поліції та швидкої медичної допомоги на ґрунтовій дорозі біля паркану виявлено особу чоловічої статі, яка лежить долілиць, біля неї видно плями крові, неподалік знаходиться мотоцикл. Після того як медичні працівники поліції привели вказану особу до тями, всі впізнали у ньому «Пашу», при цьому на запитання про кількість спожитого алкоголю, той відповідає, що випив одне пиво. Один з працівників швидкої медичної допомоги вказує на необхідність його доставки до лікарні для огляду та проведення рентгенологічного дослідження. У лікарні лікар констатує відсутність серйозних тілесних ушкоджень та переломів, поліцейський у свою чергу роз`яснює ОСОБА_1 необхідність проходження тестування на алкоголь, однак той відмовляється, вказуючи, що не хоче; на роз`яснення працівника поліції з приводу відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 чітко висловлює відмову. 
Отже суд поза розумним сумнівом встановив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень стверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 640103 та ЕПР1 № 640095 від 13 квітня 2026 року, рапортом інспектора-чергового відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Оленя А.С. про прийняття повідомлення зі служби «102» від 13 квітня 2026 року № 1279, схемою місця ДТП від 13 квітня 2026 року, Направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до протоколу серії ЕПР1 № 640095 від 13 квітня 2026 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 13 квітня 2026 року, а також записами відеофайлів «Самофалов ч. 1 ст. 130 диск 1», «Самофалов ч. 1 ст. 130 диск 2». 
Наведені та досліджені в судовому засіданні докази дають підстави визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП.
Суд визнає вищенаведені докази належними та допустимими в процесі доказування, оскільки такі здобуті уповноваженими особами, у спосіб та у порядку визначеному законом і безпосередньо стосуються обставин правопорушення.
Згідно із ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Стаття 23 КУпАП визначає, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності за скоєне правопорушення і застосовується не тільки з метою виховання особи, яка його вчинила, а й з метою загальної та спеціальної превенції.
Таким чином при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суддя беручи до уваги те, що він є особою, яка вчинила адміністративні правопорушення, що передбачені ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, які у свою чергу створюють потенційну загрозу для забезпечення безпеки дорожнього руху й експлуатації транспорту, захисту життя і здоров`я людей, майнових прав фізичних та юридичних осіб, вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчинених правопорушень, особі порушника та ступеню вини, необхідним та достатнім для його виховання і запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так й іншими особами.
За наведених обставин суддя вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 основне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, яке у санкції визначено безальтернативно.
Згідно з практикою ЄСПЛ провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, з огляду на суворість передбачених санкцією цієї статті стягнень у виді штрафу і позбавлення права керування транспортними засобами, їх каральну і профілактичну мету, у розумінні Конвенції вважається «кримінальним» (рішення у справах: «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany) від 21 лютого 1984 року, заява № 8544/79; «Шмауцер проти Австрії» (Schmautzer v. Austria) від 23 жовтня 1995 року, заява № 15523/89; «Маліга проти Франції» (Malige v. France) від 23 вересня 1998 року, заява № 27812/95; «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) від 6 вересня 2005 року, заява № 61406/00).
Вирішуючи питання призначення додаткового стягнення суддя враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 Кримінального кодексу України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Зазначене знайшло своє відображення у листі Верховного Суду № 718/0/158-25 від 04.12.2025, де окрім іншого, вказано, що в санкціях ч. 5 ст. 126, ч. 1-4 ст. 130 КУпАП позбавлення права керування транспортним засобом є додатковим обов`язковим стягненням. Наприклад, норма ч. 5 ст. 126 КУпАП містить положення, які є імперативними щодо позбавлення права керування транспортним засобом, і таке стягнення має бути застосовано безальтернативно. При цьому дискреція в такому разі можлива лише щодо строку застосування такого заходу.
Отже приймаючи до уваги вищезазначене під час розгляду справ про адміністративні правопорушення під час вирішення питання про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом в тих випадках, коли особа такого права не мала або була його позбавлена, судам вказано на наявність підстав, з врахуванням статті 30 КУпАП, для застосування підходу аналогічному тому, що був сформований у вказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20.
Призначаючи покарання суддя також враховує, що внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення водія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
При цьому слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Підхід щодо неможливості призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.
З урахуванням встановлених обставин, вищезазначеної правової позиції Верховного Суду, суддя прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_1 , якому згідно з повідомленням заступника начальника відділення поліції № 1 (м. Перечин) № 55317-2026 від 15 квітня 2026 року посвідчення водія не видавалося, слід також застосувати й додаткове стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП України у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2026 року згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» складає 665,60 грн. 
Керуючись ст. 33, 36, 40-1, 283, 284, 298 КУпАП, суддя, 

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП і на підставі ч. 2 ст. 36 цього Кодексу накласти адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. 
Роз`яснити, що відповідно до вимог ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У порядку ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у встановлений строк стягнути суму штрафу в порядку примусового виконання постанови у подвійному розмірі.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.
Строк звернення постанови для виконання – три місяці з наступного дня після набрання постановою законної сили.

  	Суддя:	Ганько І. І.