ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року  Справа №906/938/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Мельник О.В.
суддя Гудак А.В. 
суддя Петухов М.Г. 
секретар судового засідання Левчук Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2026 (суддя Лозинська І.В., повне рішення складено 20.03.2026)
за позовом Керівника Коростишівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Новоборівської селищної ради 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" 
про стягнення 6014088,95 грн
за участю: 
прокурора - Ваколюк Ю.О.,
представника позивача - не з`явився,
представника відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.03.2026 позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" 6014088,95 грн боргу з оплати за користування земельними ділянками та 90211,33 грн судового збору.
Суд першої інстанції, посилаючись на ст.1, 13, 15, 19, 21, 24 Закону України "Про оренду землі", ст.96, 206 Земельного кодексу України, ст.270, пп.14.1.147. п.14.1 ст.14, п.288.1. ст.288 Податкового кодексу України, а також враховуючи визнання ТОВ "Валки - Ільменіт" заявленої до стягнення суми заборгованості за договором оренди землі №47 від 01.08.2006 та додаткових угод до нього, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 2648556,24 грн основного боргу.
Щодо заборгованості згідно договорів оренди землі від 01.11.2024, 30.12.2024 та доводів відповідача про неукладеність даних договорів та відповідно на відсутність будь-яких прав та обов`язків за такими правочинами, господарський суд зазначив, що викладена в п.31 Прикінцевих положень договору оренди від 30.12.2024 умова про набрання ним чинності після його державної реєстрації суперечить правилам обчислення строку дії договору оренди землі, імперативно встановленим другим реченням ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду землі", а тому вказана умова не змінила визначений у цьому Законі момент, з якого розпочався перебіг строку дії договору.
Відтак, враховуючи викладене, а також відсутність доказів сплати боргу за договорами оренди землі від 01.11.2024 та від 30.12.2024, суд, перевіривши розрахунки надані прокуратурою задоволив позовні вимоги про стягнення боргу з орендної плати за вказаними договорами оренди землі у заявлених розмірах.
Крім того, із врахуванням п. 3.1, 3.2 договорів про встановлення земельного сервітуту від 01.02.2022 та ч.2 ст.631 ЦК України, яка імперативно встановлює, що договір набирає чинності з моменту його укладення, господарський суд вказав, що оскільки сторони договорів про встановлення земельного сервітут дійшли згоди, що вони є укладеними з дати їх підписання, тому ці договори набрали законної сили 01.02.2022.
Таким чином, зважаючи на положення п.2.4.2 договорів про встановлення земельного сервітуту щодо обов`язку сервітуарія своєчасно, в порядку та на умовах, визначених цими договорами вносити плату за встановлення земельного сервітуту за цими договорами, а також перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованість з оплати за користування земельними ділянками із кадастровими номерами 1821183000:05:001:1552 площею 7,8027 га та 1821183000:05:001:1610 площею 29,3307 га у заявлених прокуратурою розмірах.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апелянт, зокрема, вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги при вирішенні спору по суті доводи відповідача та не надано належної оцінки обставинам щодо відсутності фактичної можливості вчасного розрахунку з позивачем внаслідок випадку та непереборної сили згідно ст.617 ЦК України, зокрема, введення обмеження споживання електричної енергії, довготривалі аварійні відключення електричної енергії у зв`язку із руйнуванням та пошкодженням внаслідок російської агресії об`єктів енергетичної інфраструктури; масовані ракетні обстріли об`єктів критичної інфраструктури.
Вважає, що судом також безпідставно не прийнято доводи щодо наявності форс-мажорних обставин (обставин) непереборної сили у зв`язку з початком військової агресії РФ проти України та не надано належної оцінки листу ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, який підтверджує зазначені обставини. 
На переконання відповідача, загальновідомим є факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022, а тому не підлягає доказуванню. В той же час, ТОВ "Валки-Ільменіт" під час розгляду справи по суті було наведено конкретні обставини, за яких відповідач, на його думку, довів як існування форс-мажорних обставин як таких, так і випадку, внаслідок якого була відсутня фактична можливість вчасного розрахунку з позивачем.
Крім того, зауважує, що в порушення норм процесуального права, господарським судом при розгляді даної справи не взято до уваги доводи відповідача стосовно того, що на підставі наказу від 28.03.2023 №178 "Про зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами та внесення змін до наказів Держгеонадр", ТОВ "Валки-Ільменіт" зупинено проведення видобувних, розкривних та геологорозвідувальних робіт на Валки-Гацківському родовищі з 29.03.2023. Вказані обставини негативно впливають на фінансовий стан (результат) діяльності товариства загалом. 
Щодо заборгованості з плати за встановлення сервітуту згідно договору про встановлення земельного сервітуту від 01.02.2022 (20,4806 га) скаржник зазначає, що ним за період з 01.02.2022 по 24.06.2022 не здійснювалось нарахування плати за встановлення земельного сервітуту, оскільки державна реєстрація даного договору про встановлення земельного сервітуту та відповідно речового права користування земельною ділянкою на праві земельного сервітуту відбулася лише 24.06.2022. 
При цьому, звертає увагу, що правом на звернення до державного реєстратора з заявою про здійснення державної реєстрації права користування земельною ділянкою за вказаним правочином наділений в тому числі і позивач. Однак, останній не вчинив дій, направлених на державну реєстрацію речового права, тому жодних оплат по вказаному договору про встановлення земельного сервітуту від 01.02.2022 до моменту державної реєстрації речового права (права сервітуту) ТОВ "Валки-Ільменіт" не здійснювало.
Апелянт також вважає, що відсутність реєстрації права сервітуту вказує на неукладеність договору та відповідно на відсутність будь-яких прав та обов`язків по такому договору, в тому числі й по сплаті плати за встановлення сервітуту.
У відповідності до ст.263 ГПК України прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вказує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, тобто їх наявність не є автоматично визнаною підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань. Тягар доказування покладається виключно на сторону, яка порушила зобов`язання, і вона має надати переконливі докази, що підтверджують як існування форс-мажору, так і його прямий вплив на ці критерії є універсальними, однак їх застосування завжди потребує аналізу конкретної ситуації.
Звертає увагу, що ТОВ "Валки-Ільменіт" не повідомляло Новоборівську селищну раду про зумовлену обставинами непереборної сили або форс-мажорними обставинами, неможливість сплати орендної плати за використання спірних земельних ділянок, будь-яких сертифікатів торгово-промислових палат з даного приводу за період жовтня 2024-травня 2025 року до селищної ради не надавало.
Таким чином, вважає, що відповідачем не доведено, що неможливість виконання своїх зобов`язань за договорами спричинена перешкодами господарській діяльності саме військовим станом, зокрема, на території Валки-Гацківського родовища титанових руд не відбувались бойові дії. Крім того, підприємство не позбавлено можливості реалізовувати раніше видобуті корисні копалини та отримувати прибуток від інших видів господарської діяльності.
Прокурор також не погоджується із доводами апеляційної скарги щодо незаконності нарахування заборгованості за договором земельного сервітуту від 01.02.2022, у зв`язку із відсутністю державної реєстрації договору, оскільки державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі (п.45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц). Якщо момент укладення договору оренди землі і реєстрація на підставі цього правочину права оренди землі не збігаються в часі, то в проміжку між укладенням договору і набуттям орендарем земельної ділянки шляхом реєстрації відповідного речового права договір діє, а у сторін є право захищати свої порушені договірні права зобов`язального характеру зобов`язально правовими способами.
Крім того, прокурор зазначає, що, відповідач посилаючись на п.3 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" намагається перекласти обов`язок щодо вчинення державної реєстрації вищевказаних договорів про встановлення земельних сервітутів на Новоборівську сільську раду, оскільки п.3.3. договорів про встановлення земельного сервітуту виконання дій, пов`язаних із реєстрацією земельного сервітуту покладається на сервітуарія (тобто ТОВ "Валки-Ільменіт"). При цьому, п. 3.1 обох договорів передбачено, що договори є укладеними з моменту їх підписання сторонами.
Прокурор просить рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2026 залишити без змін, апеляційну скаргу ТОВ "Валки Ільменіт" - без задоволення. 
У відзиві на апеляційну скаргу Новоборівська селищна рада вважає, що Господарським судом Житомирської області повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено досліджено обставини даної справи, яким дано належну правову оцінку, а тому оскаржуване рішення, яким задоволено позовну заяву Коростишівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Новоборівської селищної ради до ТОВ "Валки-Ільменіт" є законним і обґрунтованим. Відтак, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення з аналогічних підстав, викладених у відзиві прокурора. 
У судове засідання, призначене на 30.06.2026 року, позивач та відповідач не забезпечили явку уповноважених представників. При цьому, керуючись ст.42 ГПК України, подали клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі їх представників.
Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи приписи ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги відповідні клопотання позивача і відповідача, та той факт, що їх явка в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а також те, що правові позиції апелянта та позивача, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу і про їх зміну будь-яких заяв або клопотань вони не подавали, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та відповідача.
Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, відзиви на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Державною службою геології та надр України надано ТОВ "Валки-Ільменіт" спеціальний дозвіл на користування надрами №2578 від 19.10.2001 для видобування титанових руд на Валки-Гацківському родовищі, яке розташоване на території Новоборівської громади Житомирського району Житомирської області (т.1, а.с.38-43).
01.08.2006 року між Володарсько-Волинською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ТОВ "Валки - Ільменіт" (орендар) укладено договір оренди землі №47 (далі - договір оренди №47; т.1, а.с.46-49), за умовами п.1, 2, 8 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського та лісогосподарського призначення загальною площею 174,00 га, яка знаходиться на території Кропивнянської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, строком на 20 років.
Згідно з п.9, 11 договору оренди №47, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 550,00 грн на рік за один гектар. Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.
За положеннями п. 14, 15 договору оренди №47, земельна ділянка передається в оренду для розробки кар`єру ільменітових пісків першої черги Валки-Гацківського родовища. Цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості.
Додатковими угодами №1 від 18.02.2008 та №2 від 15.03.2012 змінювались розміри орендної плати за договором оренди №47 (т.1, а.с.52, 53).
Додатковою угодою №3 від 31.12.2018 (т.1, а.с.54-56), укладеною Житомирською обласною державною адміністрацією (орендодавець) та ТОВ "Валки-Ільменіт", внесено зміни до умов договору оренди №47, зокрема, згідно з п. 1 договору оренди №47 орендодавець, керуючись чинним законодавством, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами, яка знаходиться на території Кропивнянського старостинського округу Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області, із кадастровим номером 1821183000:05:001:0007.
Відповідно до п.2, 5 договору оренди №47, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 174,00 га, у тому числі за угіддями 174,00 га землі, під відкритими розробками, кар`єрами, шахтами та відповідними спорудами. Категорія земель - Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 162202134,51 грн.
Згідно із п.9 договору оренди №47 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі, розмір якої становить 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме, 8110106,72 грн на рік.
Додатковою угодою №4 від 02.08.2019, укладеною Житомирською ОДА та ТОВ "Валки - Ільменіт" (т.1, а.с.57), викладено п.1 договору оренди №47 у наступній редакції: "Орендодавець, керуючись чинним законодавством, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами, які знаходяться на території Кропивнянського старостинського округу Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області, а саме:
- ділянка №1 - кадастровий номер 1821183000:05:001:1627 площею 124,0000 га; 
- ділянка №2 - кадастровий номер 1821183000:05:001:1626 площею 30,0000 га; 
- ділянка №3 - кадастровий номер 1821183000:05:001:1625 площею 20,0000 га".
Додатковою угодою №5 від 27.12.2022 до договору оренди №47 (т.1, а.с.58, 59), укладеною між Новоборівською селищною радою (новий орендодавець) та ТОВ "Валки- Ільменіт", викладено пункти договору оренди №47 у такій редакції:
- "п. 1. Орендодавець, керуючись чинним законодавством, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки з кадастровими номерами: 1821183000:05:001:1627, 1821183000:05:001:1626, 1821183000:05:001:1625 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані із користуванням надрами, які знаходяться на території Кропивнянського старостинського округу Новоборівської селищної ради Житомирської області";
- "п. 2. В оренду передається земельна ділянка площею 124,0000 га, земельна ділянка площею 30,0000 га та земельна ділянка площею 20,0000 га, у тому числі за угіддями 124,0000 га, 30,0000 га та 20,0000 га під відкритими розробками, кар`єрами, шахтами та відповідними спорудами. Категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення";
- "п. 8. Договір укладено та термін дії нормативної грошової оцінки земельної ділянки, до 08.06.2027".
Рішенням Новоборівської селищної ради №987 від 11.10.2024 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером 1821183000:05:001:1627, що перебуває в оренді у ТОВ "Валки - Ільменіт", для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані із користуванням надрами, і яка розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Новоборівська територіальна громада, а саме, на утворені в результаті поділу:
- земельну ділянку площею 37,8000 га, кадастровий номер 1821183000:05:001:0378;
- земельну ділянку площею 12,7000 га, кадастровий номер 1821183000:05:001:0379; 
- земельну ділянку площею 2,5000 га, кадастровий номер 1821183000:05:001:0380; 
- земельну ділянку площею 71,0000 га, кадастровий номер 1821183000:05:001:0381 (т.1, а.с.60, 61).
На виконання цього рішення селищної ради Новоборівська селищна рада та ТОВ "Валки- Ільменіт" уклали додаткову угоду №6 від 01.11.2024 до договору оренди №47, якою внесено зміни до деяких його умов:
- "п. 1. Орендодавець, керуючись чинним законодавством, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки з кадастровими номерами: 1821183000:05:001:1625, 1821183000:05:001:1626, 1821183000:05:001:0378, 1821183000:05:001:0379, 1821183000:05:001:0380, 1821183000:05:001:0381 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані із користуванням надрами, які знаходиться на території Кропивнянського старостинського округу Новоборівської селищної ради Житомирської області";
- "п. 2. В оренду передаються земельні ділянки площами 20,0000 га, 30,0000 га, 37,8000 га, 12,7000 га, 2,5000 га, 71,0000 га, у тому числі за угіддями 20,0000 га, 30,0000 га, 37,8000 га, 12,7000 га, 2,5000 га, 71,0000 га - під відкритими розробками, кар`єрами, шахтами та відповідними спорудами. Категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення" (а. с. 62, 63 у т. 1).
Додатковою угодою №7 від 04.02.2025 до договору оренди №47 його сторонами внесено зміни до його умов, зокрема:
1) припинено право оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: 1821183000:05:001:1625 (площею 20,000 га), 1821183000:05:001:1626 (площею 30,000 га), 1821183000:05:001:0378 (площею 37,8000 га), 1821183000:05:001:0379 (площею 12,7000 га), 1821183000:05:001:0380 (площею 2,5000 га);
2) змінено п. 1 договору оренди №47 та викладено в такій редакції: "Орендодавець, керуючись чинним законодавством України, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із кадастровим номером 1821183000:05:001:0381 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані із користуванням надрами, яка знаходиться на території Кропивнянського старостинського округу Новоборівської селищної ради Житомирської області";
3) змінено п. 2 та викладено в такій редакції: "В оренду передається земельна ділянка площею 71,0000 га, у тому числі за угіддями - 71,0000 га, під відкритими розробками, кар`єрами, шахтами та відповідними спорудами. Категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення";
4) змінено п. 5 та викладено в такій редакції: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік становить 167327844,02 грн";
5) змінено п. 9 та викладено в такій редакції: "Орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем у грошовій формі, розмір якої становить 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме 8366392,20 грн на рік" (т.1, а.с.64, 65).
Актом приймання-передачі від 04.02.2025 орендар передав, а орендодавець прийняв земельні ділянки із кадастровими номерами: 1821183000:05:001:1626 площею 30,0000 ra, 1821183000:05:001:1625 площею 20,0000 га, 1821183000:05:001:0378 площею 37,8000 га, 1821183000:05:001:0379 площею 12,7000 га, 1821183000:05:001:0380 площею 2,5000 га (т.1, а.с.66, 67).
Крім того, 01.02.2022 року між Новоборівською селищною радою (землевласник) і ТОВ "Валки-Ільменіт" (сервітуарій) укладено два договори про встановлення земельного сервітуту б/н, за умовами п.1.1 яких землевласник земельних ділянок надає сервітуарію право обмеженого користування земельними ділянками на умовах земельного сервітуту (далі - земельний сервітут) відповідно до умов даних договорів (т.1, а.с.90-96, 101-107).
Пунктом 1.2 договорів про встановлення земельного сервітут від 01.02.2022 (далі - договір №1 та договір №2) визначалась характеристика земельних ділянок, щодо яких встановлюється земельний сервітут, зокрема: 
- за договором №1 про встановлення земельного сервітут від 01.02.2022: земельна ділянка має кадастровий номер 1821183000:05:001:1552; загальна площа - 7,8027 га; площа, на якій встановлюється земельний сервітут - 5,2519 га; розташована на території Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області та відноситься до земель сільськогосподарського призначення (земельні ділянки запасу); 
- за договором №2 про встановлення земельного сервітут від 01.02.2022: земельна ділянка має кадастровий номер 1821183000:05:001:1610; загальна площа - 29,3307 га; площа, на якій встановлюється земельний сервітут - 23,7011 га; розташована на території Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області та відноситься до земель сільськогосподарського призначення (земельні ділянки запасу).
Відповідно до п.1.4, 3.5. договорів про встановлення земельного сервітут, підставою для встановлення земельного сервітуту за цими договорами є Спеціальний дозвіл на користування надрами №2578 від 19.10.2001, власником якого є сервітуарій. Договори укладені на термін дії спеціального дозволу на користування надрами №2578 від 19.10.2001, а саме - до 19.10.2031.
За умовами п. 4.1 договорів про встановлення земельного сервітуту, ставка плати за сервітут за цими договорами встановлюється в розмірі 6% від середнього значення нормативної грошової оцінки земель аналогічного функціонального призначення в сумі 64049,13 за 1 гектар на рік.
За п. 4.2 договорами про встановлення земельного сервітуту, плата за встановлення сервітуту всієї земельної ділянки становить 336379,63 грн за кожен рік (договір №1), 1518034,84 грн за кожен рік (договір №2). 
У п. 4.3 договорів про встановлення земельного сервітуту, сторони погодили, що ставка та розмір плати за встановлення сервітутів щорічно переглядається та змінюється на коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки землі в України.
Плата за встановлення сервітутів вноситься сервітуарієм до місцевого бюджету, за місцезнаходженням земельних ділянок, рівними частинами за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного місяця) (п. 4.5 договорів про встановлення земельного сервітуту).
01.11.2024 року та 30.12.2024 року між Новоборівською селищною радою (орендодавець) та ТОВ "Валки - Ільменіт" (орендар) укладено договори оренди землі (далі - договір оренди від 01.11.2024 та договір оренди від 30.12.2024), за положеннями п.1 яких орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельні ділянки із цільовим призначенням - 11.01 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані із користуванням надрами, які розташовані на території Новоборівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, а саме з к.н.1821183000:05:001:0008 (договір оренди від 01.11.2024) (т.1, а.с.72-76); з к.н. 1821183000:05:001:0383 (договір оренди від 30.12.2024) (т.1, а.с.81-85).
За умовами п. 2 договорів оренди, в оренду передаються земельні ділянки - площею 1,8000 га, у тому числі, 1,8000 га землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (договір оренди від 01.11.2024); площею 3,9000 га, у тому числі 3,9000 га землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (договір оренди від 30.12.2024).
Відповідно до п. 5 договорів оренди, нормативна грошова оцінка земельних ділянок на дату укладення договорів становить 3787602,10 грн (договір оренди від 01.11.2024); 8206471,22 грн (договір оренди від 30.12.2024). 
Згідно з п. 8 договорів оренди від 01.11.2024 та від 30.12.2024, договори укладено строком на 10 років. 
Положеннями п.9 договорів оренди передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 6% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що становить 227256,13 грн за кожен рік (договір оренди від 01.11.2024); 492388,27 грн за кожен рік (договір оренди від 30.12.2024). 
За умовами п. 10 договорів оренди від 01.11.2024 та від 30.12.2024, обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договорів оренди чи продовження їх дії.
Згідно із абз.2 п.28 договорів оренди від 01.11.2024 та від 30.12.2024 орендар зобов`язаний приступити до використання земельних ділянок в строки, встановлені договорами, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди.
Відповідно до п. 31 Прикінцевих положень договорів оренди, договори набирають чинності: з моменту його підписання сторонами (договір оренди від 01.11.2024); з моменту його підписання сторонами та державної реєстрації (договір оренди від 30.12.2024).
У зв`язку із наявною заборгованістю за вказаними вище договорами, Новоборівська селищна рада зверталась до ТОВ «Валки-Ільменіт» із претензіями про необхідність погашення заборгованості від 18.03.2025 (т.1, а.с.68-71, 77-80, 86-89, 97-100, 108-111), які залишені орендарем без відповіді. 
Враховуючи викладене, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань прокурор звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Валки-Ільменіт" заборгованості зі сплати орендної плати та плати за користування земельними ділянками на умовах земельного сервітуту.
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі, судова колегія, із врахуванням листів Коростишівської окружної прокуратури від 05.06.2025, 16.07.2025 до Новоборівської селищної ради, надісланих у зв`язку із виявленими порушеннями з метою вжиття належних заходів реагування та про намір звернутися до суду з позовом в інтересах держави, дійшла висновку про дотримання прокурором вимог ст.53 ГПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки позивач належним чином не здійснив захист порушених інтересів держави в спірних правовідносинах, у зв`язку з чим у прокурора були обґрунтовані правові підстави для звернення з даним позовом до суду.
Крім того, враховуючи обізнаність Новоборівської селищної ради про необхідність захисту інтересів держави, наявність відповідних повноважень для їх захисту шляхом самостійного звернення з відповідним позовом до суду, а також приймаючи до уваги лист селищної ради від 13.06.2025 про невжиття заходів претензійно-позовного характеру у зв`язку із відсутністю коштів на сплату судового збору, відсутність будь-яких посилань на вчинення дій для усунення виявлених порушень в майбутньому та не заперечення щодо пред`явлення позову саме прокуратурою, колегія суддів вважає, що відповідний орган фактично усунувся від реалізації повноважень по захисту порушень інтересів держави, що свідчить про його бездіяльність. З огляду на що такий позов пред`являється прокурором в інтересах держави в особі Новоборівської селищної ради.
Колегія суддів враховує, що якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абз.1 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру". У цьому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про свідоме нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом.
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №927/172/21, від 28.06.2022 у справі №916/1283/20, від 13.09.2022 у справі №910/14844/21.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ст.525, 526, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Підставами виникнення правовідносин між сторонами є договір оренди землі №47 від 01.08.2006 з додатковими угодами, договори оренди землі від 01.11.2024 та 30.12.2024, договори про встановлення земельного сервітуту від 01.02.2022. 
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі за договорами оренди землі №47 від 01.08.2006 з додатковими угодами, від 01.11.2024 та від 30.12.2024, апеляційний суд враховує таке. 
Частиною 1 ст.93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), яка кореспондується з ст.1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі").
Відповідно до ст.206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (п. "в" ч.1 ст.96 ЗК України).
Частиною 1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно зі ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Частиною 3 ст. 22 Закону України "Про оренду землі" визначено, що розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).
Пунктом 289.1 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Нормативне регулювання визначення розміру орендної плати за оренду земельних ділянок державної або комунальної власності відбувається за імперативно встановленою формулою множення нормативної грошової оцінки на коефіцієнт, який погоджується сторонами в договорі, але у законодавчо встановлених межах. Розмір нормативної грошової оцінки згідно з наведеними вище законодавчими нормами встановлюється відповідним органом місцевого самоврядування.
Умовами договорів оренди сторони погодили, що за оренду земельних ділянок орендар сплачує орендодавцю орендну плату виключно у грошовій формі. Розмір орендної плати в рік за кожну земельну ділянку складає суму з орендної плати, а саме 5,0% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок (договір оренди землі №47 від 01.08.2006 з додатковими угодами), 6,0% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок (договори оренди землі 01.11.2024 та від 30.12.2024). 
Згідно з положеннями ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а ч. 2 ст. 25 вказаного Закону передбачено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Як вбачається з розрахунку заборгованості з орендної плати за договорами оренди землі відповідно до актів звірки між Новоборівською селищною радою та ТОВ "Валки-Ільменіт" (т.3, а.с.61, 63-66) становить 2648556,24 грн - за договором оренди землі №47 від 01.08.2006 та додаткових угод до нього; 143928,88 грн - за договором оренди землі б/н від 01.11.2024; 232428,44 грн - за договором оренди землі б/н від 30.12.2024.
Будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні ст.76, 77 ГПК України на підтвердження сплати вказаної заборгованості відповідно до умов договорів оренди землі, відповідач суду не надав.
Враховуючи встановлений факт невиконання відповідачем зобов`язань щодо сплати орендної плати за земельні ділянки у повному обсязі та відповідно наявність заборгованості, приймаючи до уваги, що її розмір не спростований відповідачем і доказів погашення зазначеної заборгованості матеріали справи не містять, а також здійснивши перевірку розрахунків, наданих прокуратурою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за договорами оренди землі №47 від 01.08.2006 з додатковими угодами, від 01.11.2024 та від 30.12.2024. 
Крім того, господарський суд обґрунтовано врахував, що викладена в п.31 Прикінцевих положень договору оренди від 30.12.2024 умова про набрання ним чинності після його державної реєстрації суперечить імперативним положенням ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду землі", якими визначено порядок обчислення строку дії договору оренди землі, а тому зазначена умова не змінює визначений законом момент початку перебігу строку дії договору та виникнення у його сторін прав і обов`язків у зобов`язальних правовідносинах.
Відтак, з урахуванням положень абз.3 ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду землі", які імперативно визначають дату укладення договору оренди землі як його істотну умову та встановлюють, що саме з цієї дати починається перебіг строку його дії, а також беручи до уваги, що сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, і враховуючи презумпцію правомірності правочину, передбачену ст. 204 ЦК України, яка не спростована, а також відсутність обставин, що свідчили б про недійсність зазначених договорів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі договори є правомірними, породжують, змінюють або припиняють цивільні права та обов`язки і є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до ст. 11, 202, 509 ЦК України.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами про встановлення земельного сервітуту від 01.02.2022 суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України (тут і далі - в редакції, чинній на дату укладення договорів про встановлення земельного сервітуту), одним із різновидів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).
Згідно із ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
За положеннями ст. 402 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 100 ЗК України (тут і далі - в редакції, чинній на дату укладення договорів про встановлення земельного сервітуту) сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Згідно ч. 1-3, 5 ст. 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.
Частиною 1 ст. 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).
Згідно з розрахунком заборгованості за договорами про встановлення земельного сервітуту від 01.02.2022 та відповідно до актів звірки взаєморозрахунків між Новоборівською селищною радою і ТОВ "Валки-Ільменіт", заборгованість відповідача за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1821183000:05:001:1552 площею 7,8027 га становить 1 291 480,24 грн, а за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1821183000:05:001:1610 площею 29,3307 га - 1 697 695,15 грн. 
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 76, 77 ГПК України, які б спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості або підтверджували належне виконання ним зобов`язань за спірними договорами.
Водночас, в апеляційній скарзі відповідач заперечує наявність заборгованості за договорами про встановлення земельного сервітуту, посилаючись на те, що договір від 01.02.2022 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1821183000:05:001:1552 не набув чинності через відсутність державної реєстрації права земельного сервітуту, а тому не породжує для нього обов`язку зі сплати платежів. Крім того, відповідач заперечує факт користування зазначеною земельною ділянкою та вважає, що обов`язок зі сплати за договором від 01.02.2022 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1821183000:05:001:1610 виник лише з моменту державної реєстрації права земельного сервітуту - 24.06.2022.
Оцінюючи вказані доводи апелянта колегія суддів враховує, що згідно з п.3.1, 3.2 договорів про встановлення земельного сервітуту від 01.02.2022, договори вважаються укладеними з дати їх підписання сторонами та набирають чинності з дати реєстрації права сервітуту за ними згідно із Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Право земельного сервітуту за цими договорами виникає після державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно, без складання акту прийому-передачі земельної ділянки.
Сторони дійшли згоди, що виконання дій, пов`язаних з державною реєстрацією права земельного сервітуту за цими договорами, та інших пов`язаних дій, покладаються на сервітуарія (п. 3.3 договорів про встановлення земельного сервітут від 01.02.2022).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0002291672025 від 13.11.2025 право земельного сервітуту на частину земельної ділянки з кадастровим номером 1821183000:05:001:1610 у розмірі 20,4806 га зареєстровано на строк з 01.08.2024 по 18.10.2031 (т.3, а.с.36-41).
Право земельного сервітуту на частину земельної ділянки з кадастровим номером 1821183000:05:001:1552 у розмірі 5,2519 га зареєстровано безстроково, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0002286702025 від 12.11.2025 (т.3, а.с.42-47).
Таким чином, право земельного сервітуту за договорами від 01.02.2022 було зареєстровано сервітуарієм лише через тривалий час після їх укладення. При цьому відповідач не надав належних і допустимих доказів у розумінні ст.76, 77 ГПК України, які б підтверджували наявність об`єктивних перешкод для своєчасної державної реєстрації цього права.
Доводи апелянта про те, що державна реєстрація права земельного сервітуту могла бути здійснена, зокрема, за заявою власника земельної ділянки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються погодженими сторонами умовами п.3.3 договорів, відповідно до яких обов`язок вчинити дії, пов`язані з державною реєстрацією права земельного сервітуту, покладено саме на сервітуарія. 
Крім того, надаючи оцінку доводам відповідача про набрання чинності договорів встановлення земельного сервітуту від 01.02.2022, апеляційний суд зауважує, що за положеннями ч.1, 2 ст. 631 ЦК України (в редакції, чинній на дату укладення договорів про встановлення земельного сервітуту) строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.
Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Умови договору, щодо яких має бути досягнута згода, не повинні суперечити законодавчо визначеним умовам, за яких такий договір може бути укладений (ст. 6 ЦК України). Інакше правочин (його окремі умови), що не відповідає закону, не створює правових наслідків, на які він спрямовувався, оскільки застосування імперативної норми закону не може залежати від волі приватних осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.03.2024 у справі №902/1207/22).
Враховуючи викладене, беручи до уваги пункти 3.1, 3.2 договорів про встановлення земельного сервітуту, досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цих договорів, а також імперативні положення ч.1, 2 ст.631 ЦК України щодо моменту набрання чинності договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договори про встановлення земельного сервітуту є укладеними з дати їх підписання, а відтак набрали чинності 01.02.2022 та породжують для сторін відповідні цивільні права й обов`язки. Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо невикористання земельної ділянки та відсутності обов`язку зі сплати плати за встановлення земельного сервітуту.
За умовами п. 2.4.2 договорів про встановлення земельного сервітуту від 01.02.2022 сервітуарій зобов`язаний своєчасно, в порядку та на умовах, визначених цими договорами вносити плату за встановлення земельного сервітуту за цими договорами.
З огляду на викладене, здійснивши перевірку розрахунку заборгованості за договорами про встановлення земельного сервітуту, апеляційний суд вважає вірним висновок господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованість з оплати за користування земельними ділянками із кадастровими номерами 1821183000:05:001:1552 площею 7,8027 га та 1821183000:05:001:1610 площею 29,3307 га у заявлених прокуратурою розмірах.
Щодо доводів скаржника про наявність форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах, як на підставу для звільнення його від відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 617 ЦК України пердебачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів враховує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановлений) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст.1 Закону України Про правовий режим воєнного стану).
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 за №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (із змінами), в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (із змінами), який триває до цього часу.
Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, Торгово-промислова палата України на підставі ст.14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.
Відтак, колегія суддів зауважує, що лист ТПП від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин (постанова Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22).
Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.
Отже, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, на який посилається відповідач, не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин у причинно-наслідковому зв`язку у конкретному зобов`язанні.
Таким чином, саме по собі введення воєнного стану, а також запровадження аварійних відключень електричної енергії, без доведення учасником справи причинно-наслідкового зв`язку між вказаними обставинами та неможливістю своєчасного виконання зобов`язання за договором, не свідчить про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення договірних зобов`язань.
Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Сторони є суб`єктами господарювання, а відтак у разі здійснення підприємницької діяльності мають усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється ними на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій (схожа правова позиція викладена у пункті 6.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17).
Водночас, сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов договорів у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. 
Отже, форс-мажор (в даному випадку військова агресія російської федерації, запровадження аварійних відключень електричної енергії) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності. Відповідач, який посилається на вищезгадані обставини, повинен довести, що саме військова агресія чи відключення електричної енергії призвели до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договорами.
13.05.2022 року ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.
Однак, відповідачем не надано відповідних документів ТПП України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеними сторонами договорами внаслідок непереборної сили, а також не надано до суду жодного доказу в підтвердження того, що обставини, на які останній посилається, були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарських зобов`язань за договорами та саме яким чином вказані обставини перешкодили йому виконати зобов`язання за договорами у встановлені терміни. 
Отже, колегія суддів дійшла висновку про недоведення відповідачем причинно-наслідкового зв`язку між наявними форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання зобов`язань саме за спірним договором. 
Крім того, апеляційний суд зауважує, що ТОВ "Валки-Ільменіт" жодним чином не повідомляло Новоборівську селищну раду про настання обставин непереборної сили та неможливість виконання договірних зобов`язань за укладеними договорами, зокрема, у порядку та строк, передбачений п.6.2. договорів про встановлення земельного сервітуту. При цьому, згідно з умовами п.6.3. вказаних договорів, неповідомлення або несвоєчасне повідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих на себе обов`язків, позбавляє цю сторону права посилатися на будь-яку вищезазначену обставину, як на підставу, яка звільняє від відповідальності за невиконання обов`язків. 
Доводи апелянта про зупинення ТОВ "Валки-Ільменіт" спеціального дозволу на користування надрами та неможливість виконання своїх зобов`язань згідно з договорами апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки зупинення дії спеціального дозволу саме по собі не є підставою для припинення або невиконання договірних зобов`язань та не звільняє від їх виконання за відсутності належним чином оформлених змін у відповідних правовідносинах.
Колегія суддів також зазначає, що п."з" ч.1 ст.141 ЗК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки наведена норма передбачає припинення права користування земельною ділянкою виключно у разі припинення права користування надрами у зв`язку із закінченням строку користування надрами, визначеного спеціальним дозволом на користування надрами. Натомість, у даній справі відповідач посилається на зупинення дії спеціального дозволу, що не є тотожним припиненню права користування надрами та відповідно не є підставою для припинення договірних зобов`язань сторін. 
У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2026 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" задоволенню не підлягає.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.
Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2026 у справі №906/938/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "03" липня 2026 р.

Головуючий суддя Мельник О.В. 

Суддя   Петухов М.Г. 

Суддя   Гудак А.В.