Справа № 184/1504/25
Номер провадження 2/184/134/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	м. Покров	

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді – Коваленко В.О.,
за участю секретаря судового засідання – Поліщук О.А.,
представника відповідача ОСОБА_1 – Якимцова В.А.,
представника позивача – Чехун Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до Покровського міського суду Дніпропетровської області із вказаним вище позовом посилаючись на наступні обставини. Між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) №02.07.2024-100000822. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі – 14 000,00 грн., строком на 210 днів. Оскільки відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 27.01.2025 утворилась заборгованість у розмірі 46544,92 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 14 000,00 грн., по процентам в розмірі 24 500,00 грн., комісія 1044,92 грн., по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 7000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Разом з тим, відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 6 655,08 грн. від 05.08.2024 р. Наведене стало підставою для звернення до суду із даним позовом.
На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заперечення, згідно яких останній не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх не обґрунтованими та недоведеними, вказавши, що Кредитний договір (оферти) (кредитної лінії) № 02.07.2024-100000822 від 02.07.2024 без доказу перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача не являється доказом надання кредиту. Позивач не надав суду належних документальних доказів перерахування кредитних коштів кредитором на банківський рахунок відповідача. В матеріалах справи відсутні первинні фінансові бухгалтерські документи, які б підтвердили дану фінансову операцію. Позивач не надав суду в якості доказу розміру боргу, оформленого з додержанням усіх вимог чинного законодавства, розрахунку боргу. Сторона відповідача вважає, що лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про проведення платежу, не може служити доказом надання кредиту відповідачу по справі, бо даний лист не являється первинним бухгалтерським фінансовим документом. А третя особа, ТОВ «Універсальні платіжні рішення», не являється суб`єктом договірних відносин між позивачем та відповідачем по справі в питанні кредитування. А спроби позивача видати лист від третьої особи за доказ надання кредиту відповідачу, за умови, що кредитний договір чітко визначає, що кредит надається шляхом перерахування коштів кредитодавцем позичальнику зі свого особового рахунку, являється прямим протиріччям умовам кредитного договору. І порушенням його істотних умов з боку позивача. А те, що в листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення», не вказані дані отримувача платежу, то без ідентифікації особи-отримувача, неможливо однозначно встановити, що переказані кошти були зараховані саме на рахунок, що належить відповідачу по справі - ОСОБА_1 . Що спростовує ствердження позивача про те, що лист від ТОВ «Універсальні платіжні рішення», являється доказом отримання кредиту відповідачем. Тому просить відмовити позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» у задоволені його позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 боргу по кредитному договору № 02.07.2024-100000822 від 02.07.2024 у сумі 46 544 грн. 92 коп., та у стягненні з відповідача судового збору у сумі 2 422,40 грн.
У відповіді на відзив представник ТОВ «Споживчий центр» зазначив, що відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог, однак не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача. 
Щодо підписання договору та ідентифікації. Стороною позивача документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс- повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий - 0954951033. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. У відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), відповідачем вкотре було підтверджено розуміння та чіткість умов укладання даного договору : “Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс повідомлення): Для підписання та укладання договору введіть код з смс – повідомлення, яке було відправлене на Ваш фінансовий номер“ Тобто, відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Також, відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку.
Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача Якимцов В.А. в судовому засіданні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.
Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 02.07.2024 між ТОВ "Споживчий центр" та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферта) №02.07.2024 - 100000822. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 14 000,00 грн. (п. 2) строком на 210 днів (п. 3) з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 27.01.2025 (п. 4). 
Процентна ставка – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 5).
Денна процентна ставка складає 0,88 (п. 6). 
Комісія, пов`язана з наданням Кредиту – 20% від суми Кредиту та дорівнює 2 800,00 грн. (п.8).
П.9 Заявки кредитного договору №02.07.2024 - 100000822 (КРЕДИТНОЇ ЛІНІЇ) затверджено графік платежів, в якому зазначені загальний розмір чергового платежу, розмір платежу з процентів у складі чергового платежу, розмір платежу з комісії за надання у складі чергового платежу, розмір платежу з Комісії за обслуговування у складі чергового платежу, розмір платежу з суми кредиту у складі чергового платежу, дати початку і закінчення чергового періоду користування кредитом, дата чергового платежу.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 3834,77 %. 
Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 39 930,44 грн. (п. 12).
Загальні витрати за споживчим кредитом 25 930,44 грн. (п. 12)
Неустойка: 140 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України становить 365% річних, які нараховуються від простроченої Позичальником суми.
Також, всі вищевказані умови кредитного договору №02.07.2024 - 100000822 зазначені та погоджені з відповідачем і в Акцепті кредитного договору №02.07.2024 - 100000822 та Паспорті споживчого кредиту, а саме сума кредиту, строк на який надається Кредит, дата надання/видачі кредиту, процентна ставка, загальні витрати за кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту для Споживача за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), реальна річна процентна ставка.
Відповідно до п. 3.1 Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.
Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5363-54XX-XXXX-8115.
Договір підписано одноразовим ідентифікатором Е955, який направлено на телефон НОМЕР_1 . 
Згідно інформації наданої ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» ТОВ «УПР» Вих. №12-0807 від 08.07.2025 повідомлено, що ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України №3 від 11.11.2013 року. Між нашими підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 02.07.2024 11:27:11 на суму 14 000,00 грн., номер картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua – 441452756, призначення платежу: Видача за договором кредиту №02.07.2024-100000822.
Вищезазначена інформація підтверджується випискою АТ «ПриватБанку» по рахунку № НОМЕР_2 за період 02.07.2024 – 02.07.2024, яка містить зарахування на суму 14 000,00 грн. Повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 .
Відповідно з довідкою – розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 02.07.2024 - 100000822 від 02.07.2024 позичальником якого є ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , заборгованість по кредитному договору складає: 14 000,00 грн. - основний борг; 24 500,00 грн. - проценти; 1044,92 грн. - комісія за надання; 7 000,00 грн. - неустойка. Разом 46 544,92 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 02.07.2024 по 27.01.2025.
Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладення електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини інших електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
За статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України "Про електрону комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
ТОВ "Споживчий центр" належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти на загальну суму 14 000,00 грн.
Натомість, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість.
Проаналізувавши наведені норми чинного законодавства та надані у справі докази, керуючись принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає доведеним факт укладення договору № 02.07.2024-100000822 від 02.07.2024 між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 та отримання кредитних коштів з огляду на таке.
У пункті 52 постанови Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі 916/735/23 викладено висновок про те, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.
Неодноразово Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (постанови від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).
Щодо наведеного позивачем розрахунку заборгованості за Договором №02.07.2024-100000822 суд встановив, що заборгованість за тілом кредиту у загальному розмірі 14 000,00 грн. відповідачем на момент пред`явлення позову не була погашена. Доказів, що підтверджували б часткове чи у повному розмірі погашення зазначеної суми заборгованості відповідачем не надано. Отже, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення заборгованості за відсотками, слід вказати наступне.
Так, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як було зазначено вище, сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, який відповідно до розрахунку заборгованості, складає 24 500,00 грн., що перевищує суму отриману відповідачем у позику 14 000,00 грн.
Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «Споживчий центр», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення ОСОБА_1 договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Отже, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).
Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 24 500,00 грн. не є співрозмірною сумі кредиту в сумі 14 000,00 грн. за договором, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів.
На підставі викладеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за процентами в розмірі 14 000,00 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з комісії за надання кредиту. Пунктом 8 заявки кредитного договору передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 2800,00 грн.
Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію (пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо). Такі висновки узгоджуються з п.31.18 Постанови Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19) .
З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту на картку, зазначену позичальником, є виправданою. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства.
За таких обставин вимоги про стягнення комісії у загальному розмірі 2 800,00 грн. суд вважає такими, що підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з неустойки в розмірі 7000 грн., то суд зважає на таке.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Позивачем не враховано вищевказаних Перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок неустойки за кредитним договором № 02.07.2024-100000822 від 02.07.2024.
Посилання позивача на те, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень, та на підставі цих змін за договорами, укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, є необгрунтованим, оскільки дана норма не спростовує положень п.18 Перехідних положень ЦК України щодо звільнення від відповідальності позичальників від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договорами, укладеними під час дії воєнного стану.
З огляду на зазначене, неустойка за кредитним договором № 02.07.2024-100000822 від 02.07.2024в розмірі 7000,00 грн. не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Отже, враховуючи все вищезазначене, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 02.07.2024-100000822 від 02.07.2024, з урахуванням проведеної часткової сплати відповідачем по вищезазначеному кредитному договору на суму 6 655,08 грн. від 05.08.2024 (вказано позивачем у позовній заяві), у загальному розмірі 24 144,92 грн. (14 000,00+14 000,00+2 800,00)-6 655,08=24 144,92).
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1 256,50 грн. (2422,40 х51,87%).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 77, 81, 141, 247, 259, 263-268, ЦПК України суд, –
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833 , МФО 305299 , р/р НОМЕР_4 ) заборгованість за Кредитним договором №02.07.2024-100000822 від 02.07.2024 у розмірі 24 144,92 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833 , МФО 305299 , р/р НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1 256,50 грн.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення складено 20.05.2026. 
Суддя Покровського  міського суду	  В. О. Коваленко