ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/9205/25        Суддя суду 1 інстанції: Оболєнська С.А.
Провадження № 33/818/2128/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

12 травня 2026 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Савенко М.Є., за участю ОСОБА_1 , захисника Сковири Л.Ю., розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Сковири Л.Ю. на постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 20.11.2025, -

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1988 року народження, 

- визнана винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у сумі 8 500 грн. 
Як зазначено в постанові суду першої інстанції, 26.09.2025 о 6 год 00 хв старший сержант ОСОБА_1 , після проходження інструктажу щодо правил оповіщення військовозобов`язаних, правил поведінки та техніки безпеки групи оповіщення, заступив старшим групи до спільної мобільної групи оповіщення військовозобов`язаних разом з солдатом ОСОБА_2 , з метою організованого забезпечення доукомплектування військових частин Збройних Сил України.
Того ж дня о 7 годині 00 хвилин старший групи оповіщення старший сержант ОСОБА_1 та підпорядкований йому член групи оповіщення солдат ОСОБА_2 проводили заходи оповіщення військовозобов`язаних та резервістів за адресою: АДРЕСА_1 , під час яких водій ІНФОРМАЦІЯ_1 солдат ОСОБА_2 вдарив громадянина ОСОБА_3 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, чим порушив вимоги ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, при цьому старший групи оповіщення старший сержант ОСОБА_1 , знаходячись поруч з солдатом ОСОБА_2 , не вжив жодних заходів щодо попередження та припинення протиправних і недопустимих дій, вчинених солдатом ОСОБА_2 по відношенню до громадянина ОСОБА_3 .
Не погодившись з постановою районного суду захисник ОСОБА_1 – адвокат Сковира Л.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова підлягає скасуванню з підстав судом не з`ясовано всіх обставин по справі та не надано їм належної оцінки. 
Заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Вищевказані вимоги закону судом виконані не в повному обсязі.
Згідно приписів ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу. При складанні протоколу особі , яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.
А тому, предмет судового розгляду обмежений даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ДНХ-5467 від 20.10.2025,26.09.2025 о 6 год 00 хв старший сержант ОСОБА_1 , після проходження інструктажу щодо правил оповіщення військовозобов`язаних, правил поведінки та техніки безпеки групи оповіщення, заступив старшим групи до спільної мобільної групи оповіщення військовозобов`язаних разом з солдатом ОСОБА_2 , з метою організованого забезпечення доукомплектування військових частин Збройних Сил України.
Того ж дня о 7 годині 00 хвилин старший групи оповіщення старший сержант ОСОБА_1 та підпорядкований йому член групи оповіщення солдат ОСОБА_2 проводили заходи оповіщення військовозобов`язаних та резервістів за адресою: АДРЕСА_1 , під час яких водій ІНФОРМАЦІЯ_1 солдат ОСОБА_2 вдарив громадянина ОСОБА_3 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, чим порушив вимоги ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, при цьому старший групи оповіщення старший сержант ОСОБА_1 , знаходячись поруч з солдатом ОСОБА_2 , не вжив жодних заходів щодо попередження та припинення протиправних і недопустимих дій, вчинених солдатом ОСОБА_2 по відношенню до громадянина ОСОБА_3 .
Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.
Диспозиція зазначеної норми статті є бланкетною і встановлення ознак вказаного адміністративного правопорушення потребує звернення до інших нормативно-правових актів, які врегульовують проходження військової служби, та які були порушені військовослужбовцем.
Окрім того, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП полягає у суспільно небезпечній бездіяльності у вигляді недбалого ставлення до служби із суспільно небезпечними наслідками у вигляді істотної шкоди і причинним зв`язком між вказаними бездіяльністю і її наслідками.
Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.
Так, суб`єктивна сторона вчинення адміністративних правопорушень, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП характеризується умисною формою вини, тобто прямим умислом.
В ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В протоколі (а.с. 1) працівником поліції зазначено, що 26.09.2025 о 6 год 00 хв старший сержант ОСОБА_1 , після проходження інструктажу щодо правил оповіщення військовозобов`язаних, правил поведінки та техніки безпеки групи оповіщення, заступив старшим групи до спільної мобільної групи оповіщення військовозобов`язаних разом з солдатом ОСОБА_2 , з метою організованого забезпечення доукомплектування військових частин Збройних Сил України.
Того ж дня о 7 годині 00 хвилин старший групи оповіщення старший сержант ОСОБА_1 та підпорядкований йому член групи оповіщення солдат ОСОБА_2 проводили заходи оповіщення військовозобов`язаних та резервістів за адресою: АДРЕСА_1 , під час яких водій ІНФОРМАЦІЯ_1 солдат ОСОБА_2 вдарив громадянина ОСОБА_3 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, чим порушив вимоги ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, при цьому старший групи оповіщення старший сержант ОСОБА_1 , знаходячись поруч з солдатом ОСОБА_2 , не вжив жодних заходів щодо попередження та припинення протиправних і недопустимих дій, вчинених солдатом ОСОБА_2 по відношенню до громадянина ОСОБА_3 .
Проте, як вбачається з витягу із наказу №32 від 01.10.2025, за неналежне виконання 26.09.2025 обов`язків старшого по групі оповіщення старшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення, передбачене п. В. ст. 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України – сувора догана. 
Тобто, ОСОБА_1 за цією подією вже було притягнуто до відповідальності.
Принцип «non bis in idem» у правових позиціях ЄСПЛ становить сукупність матеріально-правових та процесуально-правових положень, які судом не виокремлюються. Коли ЄСПЛ розглядає спірні питання, то надає перевагу процесуальним аспектам.
Матеріально-правова складова правила «non bis in idem» розглядає, 1) що розуміють під правопорушенням, за яке неможливо притягти особу двічі до юридичної відповідальності за одне і те саме правопорушення а також, 2) що саме розуміють під подвійним покаранням.
ЄСПЛ не відокремлює у принципі «non bis in idem» матеріально-правовий та процесуально-правовий компоненти. Між ними є тісний зв`язок, який характеризує, що одночасне кримінальне переслідування особи, навіть в окремих процесах, за одні і ті ж факти не оцінюються Судом як порушення.
У рішенні «Franz Fischer v. Austria» ЄСПЛ встановив, що головна мета ст. 4 Протоколу № 7 полягає в забороні повторного кримінального процесу, який вже був завершений прийняттям остаточного рішення.
У рішенні справи «Gradinger v. Austria№ ЄСПЛ сформулював критерії оцінки двох правопорушень як тотожних. Тотожність стосується не лише назви правопорушень за законом, але, що головніше, змісту та мети правопорушень.
Дія принципу «non bis in idem» поширюються не лише на кримінально-правову сферу.
У ст. 61 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Згідно з положеннями ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема: п. 8 передбачено наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Крім того, логічне тлумачення абзацу першого ст. 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Отже при розгляді справи судом першої інстанції допущена неповнота та однобічність.
Між тим, згідно чинного законодавства усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.
Враховуючи викладене, а також допущену неповноту та однобічність, постанова судді суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
При винесенні рішення по даній справі, суд першої інстанції не дотримався вимог Закону в цій частині.
Враховуючи вищевикладене, місцевий суд передчасно зробив висновок про винність  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого прийняв неправильне рішення по справі.
Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
У зв`язку з вищевикладеними обставинами, здійснюючи перегляд постанови районного суду прийняте рішення у справі не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим воно підлягає безумовному скасуванню, а справа закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Сковири Л.Ю. задовольнити.
Постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 20.11.2025 щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а провадження закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського 
апеляційного суду М.Є. Савенко