Справа № 462/2535/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі судді Бориславського Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

позивач АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 заборгованість за заявою-договором №4061075-802 від 14 травня 2024 року, розмір якої станом на 27.11.2025 року становить 55764,16 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 24413,41 грн., заборгованість за процентами (в т.ч. прострочена) – 2.24 грн., заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) – 31348,51 грн., а також стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.05.2024 р. між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було підписано заяву-договір №4061075-802 про надання споживчого кредиту. ОСОБА_1 в рамках продукту «Зручна готівка максимум» надано кредит у розмірі 26725 грн., строком на 24 місяці, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 6.9% щомісячно. Банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав, а відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а тому утворилась заборгованість, яку позивач просить суд стягнути із відповідача. Просить позов задовольнити.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.05.2026 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.
Судом вжито заходів щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи, зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі скеровано сторонам, відповідачу – двічі разом із позовною заявою та додатками, за місцем його реєстрації, однак поштові відправлення повернуто суду без вручення адресату.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 Верховний Суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.
Зазначене також узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13.05.2024 по справі №755/4829/23.
У встановлений судом строк відзиву на позов відповідач не подав, причин такого не повідомив.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Із змісту ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що 14.05.2024 р. між АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було підписано заяву-договір про надання споживчого кредиту №4061075-802 в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит на загальну суму 26725 грн., з яких сума кредиту без комісії за надання кредиту – 25000 грн., 1725 грн. – комісія за надання кредиту. Кредитні кошти надаються шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК». Строк кредиту – 24 місяці, проценти за користування кредитом – 0.01% річних. 
Також вказаним договором передбачено сплату комісії за обслуговування кредиту, яка нараховується щомісячно у розмірі 6.9%. 
Згідно із випискою по особовим рахункам кредитного договору №4061075-802 ОСОБА_1 здійснював фінансові операції, що підтверджує фактичне використання кредитних коштів.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості по кредитному договору №4061075-802 від 14.05.2024 року, заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 27.11.2025 року становить 55764,16 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 24413,41 грн.; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочена) – 2,24 грн., заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) – 31348,51 грн.
У Заяві-договорі №4061075-802 від 14.05.2024 року, яка підписана ОСОБА_1 визначено суму кредиту, строк кредиту, тип та розмір процентної ставки та розмір комісії за надання кредиту та його обслуговування.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) та постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) зазначивши, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зі змісту укладеного між сторонами договору про надання споживчого кредиту №4061075-802 від 14.05.2024 року слідує, що умовами такого передбачено нарахування одноразової комісії за надання кредиту у розмірі 1725 грн., що включена кредитодавцнм до основної суми кредиту та щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 6.9%, яка, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, становить 31348,51 грн., що не відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21), а тому позовні вимоги у частині стягнення такої комісії не підлягають задоволенню.
Крім цього, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 10.07.2024 року було сплачено 3688,06 грн., що зараховані кредитодавцем у погашення суми за комісією за обслуговування кредиту.
Водночас, таке нарахування періодичної комісії не відповідає вимогам законодавства, а тому є незаконним.
Таким чином, сплачені ОСОБА_1 кошти у розмірі 3688,06 грн., які враховані кредитодавцем на сплату комісії за обслуговування, мали бути враховані на оплату тіла кредиту.
А тому, із ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню заборгованість у загальному розмірі 20727, 59 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 20725,35 грн.; заборгованість за процентами (в т.ч. прострочена) – 2,24 грн.
Відтак, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, та присуджує стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 20727,59 грн. 
Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 989,62 грн.
Керуючись ст. 207, 509, 526, 549, 551, 625, 626-629, 633-634, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

у х в а л и в :

позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 30, код ЄДРПОУ 09806443) заборгованість за Заявою-договором №4061075-802 від 14 травня 2024 року у розмірі 20727 /двадцять тисяч сімсот двадцять сім/ гривень 59 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) – 20725,35 грн.; заборгованість за процентами (в т.ч. прострочена) – 2,24 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 30, код ЄДРПОУ 09806443) понесені судові витрати у розмірі 989 /дев`ятсот вісімдесят дев`ять/ гривень 62 копійки сплаченого судового збору.
У решті позову – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбаченому ст. 354, 355 ЦПК України.
Судове рішення складено 06 липня 2026 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.