ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
18.06.2026	Справа № 910/2313/26	
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянстеплосервіс"
до  ОСОБА_1 
про стягнення 138 200,00 грн
Представники сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянстеплосервіс" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_1 138 200,00 грн, посилаючись на невиконання останньою умов Договорів постачання №1428 від 09.02.2026 та №1498 від 12.02.2026 у частині передання товару.
Разом із позовом Товариство подало заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2026 у зв`язку із ненаданням доказів сплати судового збору заяву про забезпечення позову повернуто Товариству.
Після усунення зазначених недоліків 05.03.2026 Товариство повторно подало заяву про забезпечення позову, в якій просило суд:
1) накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1. , які знаходяться на рахунках у банківських установах України у межах суми 138 200,00 грн;
2) заборонити банківським установам здійснювати видаткові операції за такими рахунками в межах зазначеної суми;
3) накласти арешт на належне відповідачу рухоме та нерухоме майно в межах суми позову.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 відмовлено у задоволені заяви Товариства про забезпечення позову.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2026 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.
22.03.2026 через систему "Електронний суд" (зареєстровано судом 23.03.2026) Товариство подало заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
Відповідач правом, наданим статтею 165 ГПК України, на подання відзиву на позов не скористався, хоча про розгляд цієї справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляв.
При цьому, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 9 статті 165, частина 2 статті 178 ГПК України).
Приймаючи до уваги те, що Відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.
Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Водночас, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених ГПК України, проте в розумні строки.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги Товариства обґрунтованими.
У матеріалах справи містяться копії Договорів постачання №1428 від 09.02.2026 та №1498 від 12.02.2026, за змістом яких:
- пункт 1.1.: У порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець зобов`язується продати та передати у власність Покупцю, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується оплатити й прийняти Товар в асортименті, кількості та по цінам за одиницю виміру визначеними Сторонами у Специфікаціях (далі - Додатки) до цього Договору;
- пункт 2.2.: Відвантаження Товару здійснюється Продавцем не пізніше вулиця Фастівська, будинок, 23 із дня отримання 5-ти (п`яти) банківських днів відсоткової попередньої оплати, якщо інше не передбачено Додатком, що є невід`ємною частиною даного Договору;
- пункт 2.3.: Дата поставки Товару визнається датою передачі Товару, яка зазначена представником Покупця в товарно- супровідних документах (видаткова накладна);
- пункт 2.5.: Товар вважається переданим Продавцем та прийнятий Покупцем: - за кількістю - шляхом перевірки та звірки кількості Товару, зазначеної в супроводжуючих документах на Товар; - за якістю - згідно паспорту якості або іншого належно оформленого документу, що підтверджує якість Товару, та у відповідності з порядком, передбачення даним Договором та діючім законодавством України;
- пункт 3.1.: Право власності на Товар переходить від Продавця до Покупця з дати поставки Товару визначеною пунктом 2.3 цього Договору;
- пункт 4.1.: Ціна за одиницю Товару вказується в Рахунку (ах) - Додаток (ки) до даного Договору, що є невід`ємною (ими) частиною (ами) даного Договору;
- пункт 4.4.: Оплата за Товар здійснюється у безготівковій формі шляхом 100-відсоткової передплати на підставі виставленого Продавцем рахунку протягом 3-х (трьох) банківських днів, якщо інше не передбачено відповідним Додатком до цього Договору.
Згідно Додатків до вказаних договорів Відповідачка зобов`язалася поставити Позивачу товари з урахуванням доставки на загальну суму 138 200,00 грн.
Вищезазначені правочин підписані лише зі сторони Підприємиці.
Також Підприємицею було виставлено рахунки на оплату №1428 від 09.02.2026 на суму 38 200,00 грн та №1498 від 12.02.2026 на суму 100 000,00 грн, які були повністю оплачені Товариством, що підтверджується платіжними інструкціями №109 від 09.02.2026 на суму 38200,00 грн (призначення платежу: оплата згідно рахунку №1498 від 12.02.2026 без ПДВ) та №113 від 12.02.2026 на суму 100 000,00 грн (призначення платежу: оплата згідно рахунку №1428 від 09.02.2026 без ПДВ).
Доказів передання товару матеріали справи не місять та не були надані Відповідачкою.
З метою досудового врегулювання спору Товариство звернулося до Підприємиці з претензією №19/02/26 від 19.02.2026, в якій у зв`язку з непереданням товару вимагалося повернути сплачену суму авансу у розмірі 138 200,00 грн.
Однак вищевказана претензія була залишена без відповіді та задоволення.
У зв`язку із непереданням ФОП ОСОБА_1. товару, обумовленого Договорами постачання №1428 від 09.02.2026 та №1498 від 12.02.2026, Товариство звернулося з даним позовом до суду.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За приписами частини 1 статті 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як було раніше встановлено судом, у матеріалах справи містяться копії Договорів постачання №1428 від 09.02.2026 та №1498 від 12.02.2026, які були підписані лише зі сторони Відповідачки.
У відповідності до частини 1 та абзацу 1 частини 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
За положеннями частин 1, 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Відповідно до частини 1 статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина 2 статті 642 ЦК України).
Як було раніше встановлено судом, Підприємицею було виставлено рахунки на оплату №1428 від 09.02.2026 на суму 38 200,00 грн та №1498 від 12.02.2026 на суму 100 000,00 грн, які були повністю оплачені Товариством, що підтверджується платіжними інструкціями №109 від 09.02.2026 на суму 38200,00 грн (призначення платежу: оплата згідно рахунку №1498 від 12.02.2026 без ПДВ) та №113 від 12.02.2026 на суму 100 000,00 грн (призначення платежу: оплата згідно рахунку №1428 від 09.02.2026 без ПДВ).
Отже, суд дійшов до висновку про те, що Договори постачання №1428 від 09.02.2026 та №1498 від 12.02.2026 вважаються укладеними між сторонами.
Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання Договорів №1428 від 09.02.2026 та №1498 від 12.02.2026, суд дійшов висновку, що такі за своєю правовою природою є договорами поставки, за яким, відповідно до статті 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Отже, укладення Підприємицею та Товариством Договорів №1428 від 09.02.2026 та №1498 від 12.02.2026 було спрямоване на отримання останнім товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати.
Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 ЦК України).
Зі змісту частини 2 статі 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. І вразі настання такої умови покупець може діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. А тому волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 07.02.2018 у справі №910/5444/17, від 27.11.2019 у справі №924/277/19, від 09.03.2023 у справі №910/5041/22, від 15.02.2024 у справі №910/3611/23, від 09.04.2024 у справі №909/335/23, від 14.05.2024 у справі №916/1164/23, від 16.07.2024 у справі №910/3574/23).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 вказано, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17 та підтриманий у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).
Як було раніше зазначено, у відповідності до положень пунктів 2.2. Договорів відвантаження Товару здійснюється Продавцем не пізніше 5-ти (п`яти) банківських днів із дня отримання попередньої оплати, якщо інше не передбачено Додатком, що є невід`ємною частиною даного Договору;
Оплата за Товар здійснюється у безготівковій формі шляхом 100-відсоткової передплати на підставі виставленого Продавцем рахунку протягом 3-х (трьох) банківських днів, якщо інше не передбачено відповідним Додатком до цього Договору (пункти 4.4. Договорів).
При цьому, суд звертає увагу Позивача на те, що з 01.04.2023 запрацювало нове покоління Системи електронних платежів Національного банку України (СЕП). СЕП - це державна банківська платіжна система, що забезпечує проведення міжбанківських розрахунків через рахунки, відкриті в Національному банку. Тепер система працює в режимі 24/7, що передбачає цілодобове виконання міжбанківських платіжних операцій без призупинення роботи системи та миттєвий перехід від поточного до наступного календарного дня. Отже, поняття банківського дня відсутнє.
Оскільки попередня оплата у повному обсязі (138 200,00 грн) була перерахована 12.02.2026, тому останнім днем для передання товару з урахуванням положень частини 5 статті 254 ЦК України було 16.02.2026.
Згідно правового висновку, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, у відповідача (постачальника, продавця) виникає зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки. Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.
Враховуючи відсутність у матеріалах справи жодних доказів поставки оплаченого товару, позовна вимога про повернення суми попередньої оплати у розмірі 138 200,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Крім цього, судом встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12.02.2026 ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) припинила здійснення підприємницької діяльності.
Разом із тим, зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).
Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Відповідно до частини 1 статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичних осіб-підприємців є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Отже, незважаючи на втрату ОСОБА_1. статусу фізичної особи-підприємця, її зобов`язання за вказаними договорами не припинилися.
Аналогічна правова позиція сформована в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 ГПК України).
Отже, позов Товариства підлягає задоволенню у повному обсязі.
Судовий збір згідно статті 129 ГПК України та з урахуванням положень частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" покладається на Відповідачку.
Керуючись статтями 123, 129, 236-238, 240-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянстеплосервіс" (09113, Київська область, Білоцерківський район, місто Біла Церква, вулиця Фастівська, будинок 23; ідентифікаційний код: 45722053) 138 200 (сто тридцять вісім тисяч двісті) грн 00 коп. попередньої оплати та 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. судового збору.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Сергій МУДРИЙ