П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 562/3188/25
Провадження № 22-ц/4815/494/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Гордійчук С.О.
суддів: Боймиструк С.В., Шимків С.С.
секретар судового засідання Пиляй І.С.,

учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія»
відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Консалт АВ» 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Ковалика Ю.А., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі №562/3188/25

в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року ТОВ «Західна агровиробнича компанія» звернулось з позовом до  ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі №б/н від 06 травня 2016 року, визнання відсутнім у ТОВ «Агро-Консалт АВ» права оренди земельної ділянки площею 1,4519 га, кадастровий номер 5622681900:01:001:0006, номер запису про інше речове право 61014896, а також скасування запису про державну реєстрацію права оренди.
Позов мотивований тим, що 06 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Колос-Інвест» було укладено Договір оренди землі, за яким Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5622681900:01:001:0006, загальною площею 1,4519 га, що розташована на території Дерманської першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.
Вказує, що відповідно до п. 8 договору оренди землі, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 25.07.2018 року, договір укладено строком на 7 років з моменту укладення додаткової угоди, але в будь-якому випадку — до завершення збирання врожаю орендарем. Додатковою угодою №1 від 25.07.2018 року сторону орендаря змінено на ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Право оренди земельної ділянки зареєстровано 17.05.2016 року, а тому строк дії права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5622681900:01:001:0006 закінчувався 25.07.2025 року (номер запису про інше речове право 14570953).
Договором передбачено переважне право орендаря на поновлення договору на новий строк за умови письмового повідомлення орендодавця не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору.
На виконання умов договору ТОВ «Західна агровиробнича компанія» 10.04.2025 року направило ОСОБА_1 лист-повідомлення вих. №2073 про намір продовжити дію договору оренди землі від 06.05.2016 року та додало два примірники підписаної додаткової угоди (трек-номер 0505285579958). Відповідач у встановлений законом строк заперечень щодо поновлення договору не висловив та відповіді на лист не надав.
Позивач вважає, що належно виконав умови договору та вимоги ст. 33 Закону України «Про оренду землі», у зв`язку з чим набув переважного права на поновлення договору оренди на новий строк.
Разом з тим 05.08.2025 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Консалт АВ» укладено новий договір оренди щодо тієї ж земельної ділянки, чим, на думку позивача, порушено його переважне право на поновлення договору оренди.
З огляду на викладене, позивач просив визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 06.05.2016 року, визнати відсутнім право оренди ТОВ «Агро-Консалт АВ» на земельну ділянку з кадастровим номером 5622681900:01:001:0006 та скасувати державну реєстрацію права оренди (номер запису 61014896).
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2025 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Консалт АВ» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування запису щодо державної реєстрації відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» подало апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що cуд першої інстанції при ухваленні рішення помилково розглядав спір виключно з точки зору поновлення договору оренди землі та застосування законодавства, чинного на момент укладення договору. На думку апелянта, спір підлягав вирішенню з огляду на наявність чи відсутність порушення переважного права орендаря на продовження орендних правовідносин та способів його захисту. Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що спірні правовідносини підлягали застосуванню відповідно до редакції спеціальної норми Закону, чинної на момент звернення позивача до суду. Застосування судом іншої редакції Закону, на думку апелянта, призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Крім того, зазначає, що суд не дослідив належним чином обставини щодо розгляду відповідачем пропозиції позивача про продовження договору оренди на новий строк, а відтак дійшов передчасного висновку про недосягнення сторонами домовленості щодо умов договору.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду таким вимогам відповідає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 5622681900:01:001:0006, площею 1,4519 га, цільове призначення якої — для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Дерманської Першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Право власності підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.09.2025 року та копією Державного акта про право власності на земельну ділянку від 22.12.2005 року.
06.05.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Колос Інвест» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Надалі додатковою угодою №1 від 25.07.2018 року до договору оренди змінено сторону орендаря на ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та продовжено строк дії договору до 25.07.2025 року. Відповідні зміни зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.09.2025 року (а.с.36).
Згідно з умовами договору оренди землі в редакції додаткової угоди від 25.07.2018 року, після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк.
З метою реалізації переважного права на поновлення договору оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» листом-повідомленням №2073 від 03.04.2025 року звернулося до ОСОБА_1 із пропозицією поновити договір оренди землі. До листа було додано проект додаткової угоди від 01.04.2025 року, якою пропонувалося передбачити автоматичне поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах за відсутності заперечень сторін. Направлення листа та додаткової угоди підтверджується описом вкладення у поштове відправлення.
Разом з тим, 10.04.2025 року ОСОБА_1 направив на адресу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» лист-повідомлення, у якому заперечив проти поновлення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5622681900:01:001:0006, просив залишити земельну ділянку та не здійснювати її подальший обробіток. Направлення вказаного листа підтверджується описом вкладення та довідкою АТ «Укрпошта» від 10.04.2025 року.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.09.2025 року встановлено, що 05.08.2025 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Консалт АВ» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5622681900:01:001:0006.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем.
Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».
Оскільки договір оренди спірної земельної ділянки укладено 06 травня 2016 року, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення договору.
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). 
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. 
Орендодавець протягом місця розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
У частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди та за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється, зокрема із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності).
Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частини восьма, дев`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.
Отже, реалізація переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання процедури та строків, визначених статтею 33 Закону України «Про оренду землі».
Таким чином, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, може вважатися порушеним у разі укладення договору оренди з новим орендарем за умови дотримання попереднім орендарем процедури реалізації переважного права, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Такий правовий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц.
У разі незгоди орендодавця у поновленні договору оренди, направленої орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2020 року у справі № 272/440/18.
Наведене також узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (провадження № 14-72цс21), відповідно до яких норми про переважне право орендаря на поновлення договору спрямовані лише на забезпечення пріоритету його інтересів перед інтересами інших осіб. Будь-якого іншого змісту переважне право не має. Воно не може трансформуватися у право на спонукання орендодавця до укладення договору на новий строк за відсутності його згоди зі зміненими умовами (пункт 8.26 вказаної постанови).
У справі, що переглядається, судом встановлено, що 06 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Колос-Інвест» було укладено Договір оренди землі, за яким Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5622681900:01:001:0006, загальною площею 1,4519 га, що розташована на території Дерманської першої сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.
Відповідно до умов вищезазначеного договору оренди землі (в редакції додаткової угоди від 25.07.2018 року) договір укладено строком до 25.07.2025 року. 
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та ОСОБА_1 , як сторони за договором, не досягли згоди щодо умов договору оренди на новий строк, оскільки власник земельної ділянки - орендодавець ОСОБА_1 у своєму листі-повідомленні від 10 квітня 2025 року вказав на відсутність наміру продовжувати договірні відносини з оренди землі та намір використовувати ділянку на власний розсуд.
Колегія суддів вважає, що наведені обставини свідчать про відсутність волевиявлення у ОСОБА_1 на поновлення договору оренди землі від 06 травня 2016 року, в тому числі й на запропонованих ТОВ «Західна агровиробнича компанія» умовах, а тому переважне право ТОВ «Західна агровиробнича компанія» не порушено.
Оскільки строк дії договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Західна агровиробнича компанія», закінчився 25 липня 2025 року, а новий договір оренди між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Консалт АВ» було укладено лише 05 серпня 2025 року, державна реєстрація права оренди здійснена з дотриманням вимог чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність обґрунтованих заперечень зі сторони орендодавця стосовно поновлення договору з орендарем дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке передбачено положеннями статті 33 Закону і може підлягати захисту відповідно до статті 4 ЦПК України, не порушено.
Доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин підлягала застосуванню стаття 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент звернення до суду є безпідставними. Оскільки спірний договір оренди земельної ділянки приватної власності укладений 06 травня 2016 року, а зміни до нього внесені до набрання чинності Законом України № 340-IX, поновлення такого договору відповідно до розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» здійснюється за правилами, чинними на момент його укладення. Тому суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин саме попередню редакцію статті 33 цього Закону.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ТОВ «Західна агровиробнича компанія» про те, що подані відповідачем листи не відповідають вимогам Закону України «Про оренду землі», оскільки не містять обґрунтованих заперечень щодо запропонованих умов, а тому не можуть вважатися належними доказами відмови у поновленні договору оренди.
Відповідно до частин першої — п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права орендаря можлива лише за умови дотримання встановленої законом процедури та наявності волевиявлення сторін на продовження орендних правовідносин. Відсутність у орендодавця наміру поновлювати договір оренди землі виключає можливість покладення на нього обов`язку погоджувати нові умови договору чи досягати з орендарем домовленості щодо його поновлення.
Крім того, чинне законодавство не покладає на орендодавця обов`язку мотивувати своє рішення про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки приватної власності.
При цьому положення статті 33 Закону України «Про оренду землі» не встановлюють спеціальної форми чи вичерпного змісту заперечення щодо поновлення договору оренди землі. Вирішальним у такому випадку є наявність чіткого волевиявлення власника земельної ділянки щодо небажання продовжувати орендні правовідносини, а не назва документа чи ступінь деталізації наведених у ньому мотивів.
Оскільки орендодавець відмовився поновлювати договір оренди землі, суд першої інстанції правильно констатував відсутність за таких обставин справи порушення переважного права орендаря, адже переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може переважати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Для продовження орендних відносин та реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк необхідною є згода обох сторін, одного лише волевиявлення орендаря недостатньо.
Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо недобросовісної поведінки ОСОБА_1 , у зв`язку із укладенням 05 серпня 2025 року договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Агро-Консалт АВ». Переважне право орендаря не є абсолютним і не може обмежувати право власника земельної ділянки на вільне розпорядження нею після припинення попередніх орендних правовідносин. Оскільки строк дії права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» закінчився 25 липня 2025 року, а підстав для його поновлення не встановлено, укладення нового договору оренди із ТОВ «Агро-Консалт АВ» не свідчить про недобросовісну поведінку ОСОБА_1 та порушення прав позивача.
При цьому колегія суддів враховує, що право оренди ТОВ «Агро-Консалт АВ» виникло на підставі договору оренди від 05 серпня 2025 року та його державної реєстрації, тобто після припинення попереднього зареєстрованого права оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія».
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не проводив переговорів щодо істотних умов договору, є необґрунтованими, оскільки обов`язок узгоджувати істотні умови договору виникає у разі наявності наміру сторін продовжити орендні правовідносини та потреби погодити окремі умови договору. Водночас за відсутності волевиявлення орендодавця на поновлення договору оренди землі такий обов`язок не може тлумачитися як примус власника до укладення договору на новий строк.
З огляду на відсутність підстав для визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, похідні вимоги про визнання відсутнім у ТОВ «Агро-Консалт АВ» права оренди спірної земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію такого права також не підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України», №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» залишити без задоволення.
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 червня 2026 року. 

Судді:        Гордійчук С.О. 

Боймиструк С.В.

Шимків С.С.