Справа №577/641/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2095/26 	
Категорія - 43 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач), суддів: Собини О.І., Щербаченко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича
на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2026 року (суддя Потій Н.В.), ухвалене в м. Конотоп, 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» до приватного виконавця Журид Сергія Миколайовича 
про повернення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
05 лютого 2026 року АТ «Страхова компанія «Інго» звернулось до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано такими обставинами.
АТ «СК «Інго» перерахувало відповідачу грошові кошти з призначенням платежу на виконання рішення судів, як авансовий внесок (із зазначенням номерів виконавчих документів), у загальній сумі 98 923,26 грн, що підтверджується платіжними інструкціями. Однак виконавчі документи, які вказані у платіжних інструкціях, у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Журида С.М. на примусовому виконанні не перебували, виконавчі провадження відкриті не були, сплачені грошові кошти авансових внесків не використані, у зв`язку з чим відпала правова підстава для утримання цих коштів. 
20 січня 2026 року АТ СК «Інго» направило на офіційну електронну адресу відповідача заяву про повернення безпідставно набутих коштів та повідомило, що виконавчі документи на примусове виконання подаватися не будуть, відпала така необхідність. Вказані кошти приватним виконавцем Журидом С.М. у добровільному порядку повернуті не були, є набутими ним без достатньої правової підстави, а тому відповідно до статті 1212 ЦК України підлягають поверненню позивачу в сумі 98 923,26 грн.
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2026 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з приватного виконавця Журида С.М. на користь АТ «Страхова компанія «Інго» безпідставно набуті кошти в розмірі 98 923,26 грн та 3328 судового збору.
Суд встановив, що позивач перерахував відповідачу зазначені кошти як авансові внески для організації та проведення виконавчих дій щодо примусового виконання судових рішень. Разом із тим виконавчі документи до приватного виконавця фактично не подавалися, виконавчі провадження не відкривалися, а 19 січня 2026 року АТ «СК «Інго» звернулося до відповідача із заявою про повернення сплачених коштів у зв`язку з не поданням виконавчих документів на примусове виконання.
Суд зазначив, що хоча після ухвалення рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року сплата авансового внеску перестала бути обов`язковою умовою відкриття виконавчого провадження, законодавство продовжує передбачати авансування витрат виконавчого провадження стягувачем відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», а тому перераховані позивачем кошти за своєю правовою природою є саме авансовими внесками.
Встановивши відсутність правової підстави для подальшого утримання відповідачем цих коштів, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування статті 1212 ЦК України та повернення позивачу грошових коштів у сумі 98 923,26 грн як набутих приватним виконавцем без достатньої правової підстави.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду, приватний виконавець Журид С.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Вказує про неврахування судом першої інстанції, що на момент здійснення позивачем у 2021 році 33 платежів як авансового внеску, положення щодо обов`язкової сплати такого внеску були визнані неконституційними, а тому обов`язок зі сплати коштів був відсутній. На думку апелянта, позивач, будучи професійною установою, усвідомлював відсутність відповідного обов`язку та добровільно здійснював платежі. Вказує на неправильне застосування судом положень статті 1212 ЦК України та неврахування правового висновку Верховного Суду від 17 квітня 2024 року, справа №127/12240/22, про те, що норми щодо безпідставного набуття майна не підлягають застосуванню у разі добровільного виконання особою неіснуючого зобов`язання за умови обізнаності про відсутність такого обов`язку. Не погоджується з висновком суду щодо передбаченого законодавством авансування діяльності виконавця, зазначаючи, що сама по собі можливість авансування не створює обов`язку зі сплати коштів за відсутності відкритого виконавчого провадження.
Посилається на недобросовісність поведінки позивача та порушення ним доктрини заборони суперечливої поведінки, оскільки останній після добровільної сплати коштів звернувся з вимогою про їх повернення як безпідставно набутих.
Вважає, що суд неповно з`ясував обставини справи, зокрема не встановив, чи були ухвалені судові рішення, зазначені у платіжних дорученнях, та чи відкривалися на їх підставі виконавчі провадження. Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідні виконавчі документи не пред`являлися до виконання, а відтак зазначені обставини залишилися недоведеними. Відповідач такі докази не може надати, оскільки його діяльність приватного виконавця зупинена, доступ до АСВП заблоковано. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «СК «Інго» просить апеляційну скаргу приватного виконавця Журида С.М. залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що спірні кошти у розмірі 98 923,26 грн є авансовим внеском, сплаченим відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» з метою забезпечення виконавчих дій. Виконавчі документи фактично не були пред`явлені до виконання, а виконавчі дії не вчинялися, правова підстава для утримання цих коштів відпала, що відповідно до статті 1212 ЦК України зумовлює обов`язок їх повернення як безпідставно збережених.
Посилання апелянта на «суперечливу поведінку» є безпідставними, оскільки авансовий внесок не є добровільним наданням коштів без правової мети, а має цільове призначення в межах виконавчого провадження та підлягає поверненню у разі невикористання. Наведена апелянтом практика Верховного Суду є нерелевантною, оскільки стосується інших фактичних обставин, де кошти сплачувалися свідомо знаючи про відсутність відповідного зобов`язання.
Доводи про неможливість подання доказів через зупинення діяльності виконавця є необґрунтованими, оскільки матеріали справи підтверджують вчинення ним процесуальних дій та формування постанов у 2023 році, що свідчить про фактичний доступ до відповідних реєстрів.
Звертає увагу, що правова позиція щодо обов`язку повернення аналогічних авансових внесків у подібних правовідносинах вже неодноразово підтверджувалася судовими рішеннями між тими самими сторонами, що узгоджується з положеннями частини четвертої статті 82 ЦПК України щодо преюдиціальності встановлених обставин. 
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
АТ «СК «Інго» на рахунок приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Журида С.М. перерахувало грошові кошти, що підтверджується платіжними інструкціями (всього 33):
1) №1374 від 19 січня 2021 року на суму 3321,65 грн з призначенням платежу на виконання в/л № 369/6784/20 від 22 грудня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (а.с. 7, 9 зв.);
2) №1560 від 21 січня 2021 року на суму 1822,31 грн з призначенням платежу на виконання наказу № 910/15318/20 від 28 грудня 2020 року господарського суду про стягнення з СК Граве на користь СК Інго боргу (а.с. 9);
3) №1896 від 25 січня 2021 року на суму 2931,19 грн з призначенням платежу на виконання зведеного ВП №910/11158/16 від 29 липня 2016 року Господарського суду про стягнення з СК Нова на користь СК Інго боргу (а.с. 10);
4) №1897 від 25 січня 2021 року на суму 3007,79 грн з призначенням платежу на виконання зведеного ВП №910/11001/18 від 19 листопада 2018 року про стягнення з СК Домінанта на користь СК Інго боргу (а.с.10 зв.);
5) №1910 від 26 січня 2021 року на суму 4273,41 грн з призначенням платежу на виконання в/л № 552/3735/20 від 26 жовтня 2020 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу (а.с. 11);
6) №2193 від 28 січня 2021 року на суму 2301,20 грн з призначенням платежу на виконання зведеного ВП №910/18536/17 від 22 грудня 2017 року господарського суду про стягнення з СК Скайд на користь СК Інго боргу (а.с. 11 зв.);
7) №2271 від 28 січня 2021 року на суму 4135 грн з призначенням платежу на виконання наказу № 910/20216/13 від 31 грудня 2013 року про стягнення з ТОВ Ферум-Фрахт на користь СК Інго боргу (а.с. 12)
8) №2710 від 03 лютого 2021 року на суму 1648,34 грн з призначенням платежу на виконання в/л № 307/1715/18 від 17 жовтня 2018 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь СК Інго боргу (а.с.12 зв.);
9) №2897 від 05 лютого 2021 року на суму 1907,69 грн з призначенням платежу на виконання в/л № 199/9603/19 від 12 лютого 2020 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу (а.с.13);
10) №2900 від 05 лютого 2021 року на суму 1820,45 грн з призначенням платежу на виконання наказу № 910/16819/20 від 14 січня 2021 року господарського суду про стягнення з ОСОБА_6 на користь СК Інго боргу (а.с.13 зв.);
11) №4038 від 17 лютого 2021 року на суму 2905,90 грн з призначенням платежу на виконання зведеного ВП №910/19014/19 від 07 квітня 2020 року господарського суду про стягнення з СК Здорово на користь СК Інго боргу (а.с. 14);
12) №4226 від 19 лютого 2021 року на суму 2898 грн з призначенням платежу на виконання зведеного ВП №904/2661/20 від 19 серпня 2020 року господарського суду про стягнення з СК Домінанта на користь СК Інго боргу (а.с. 14 зв.);
13) №4652 від 25 лютого 2021 року на суму 1234,11 грн з призначенням платежу на виконання в/л № 515/1303/20 від 28 січня 2021 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 боргу (а.с. 15);
14) №4655 від 25 лютого 2021 року на суму 2801,78 грн з призначенням платежу на виконання зведеного ВП №910/11701/20 від 11 лютого 2021 року про стягнення з СК Здорово на користь СК Інго боргу (а.с. 15 зв.);
15) №4664 від 25 лютого 2021 року на суму 4785 грн з призначенням платежу на виконання зведеного ВП №910/18894/19 від 23 березня 2020 року про стягнення з Європейський страховий союз на користь СК Інго боргу (а.с. 16);
16) №4814 від 01 березня 2021 року на суму 1907,69 грн з призначенням платежу на виконання в/л № 16.02.2021 року від 12 лютого 2020 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь СК Інго боргу (а.с.16 зв.);
17) №4827 від 01 березня 2021 року на суму 3321,65 грн з призначенням платежу на виконання в/л №369/6784/20 від 22 грудня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу (а.с.17);
18) №5667 від 10 березня 2021 року на суму 4198,86 грн з призначенням платежу на виконання в/л №603/477/20 від 28 грудня 2020 про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 боргу (а.с.17 зв.);
19) №5669 від 10 березня 2021 року на суму 1822,31 грн з призначенням платежу на виконання наказу № 910/15318/20 від 18 січня 2021 року про стягнення з СК Граве Україна на користь СК Інго боргу (а.с. 18);
20) №6672 від 22 березня 2021 року на суму 1922 грн з призначенням платежу на виконання в/л №177/663/20 від 24 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 боргу (а.с. 18 зв.);
21) №7054 від 29 березня 2021 року на суму 2175,81 грн з призначенням платежу на виконання рішення №243/5041/20 від 23 липня 2020 року Славянського р/с про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2 боргу (а.с. 19);
22) №7055 від 29 березня 2021 року на суму 3201 грн з призначенням платежу на виконання зведеного ВП №910/23606/16 від 23 травня 2017 року господарського суду про стягнення з СК Скайд на користь СК Інго боргу (а.с. 19 зв.);
23) №7409 від 02 квітня 2021 року на суму 3096,1 грн з призначенням платежу на виконання в/л №237/3537/20 від 08 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_2 боргу (а.с. 20);
24) №7410 від 02 квітня 2021 року на суму 2026,82 грн з призначенням платежу на виконання в/л №515/370/20 від 20 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_2 боргу (а.с.20 зв.);
25) №7721 від 06 квітня 2021 року на суму 4301 грн з призначенням платежу на виконання наказу № 910/13534/20 від 10 грудня 2020 року господарського суду про стягнення на користь СК Інго боргу (а.с. 21);
26) №7722 від 06 квітня 2021 року на суму 2954,75 грн з призначенням платежу на виконання наказу № 909/688/20 від 22 грудня 2020 року господарського суду про стягнення з ОСОБА_13 на користь СК Інго боргу (а.с. 21 зв.);
27) №8006 від 08 квітня 2021 року на суму 2277,28 грн з призначенням платежу на виконання в/л №759/18148/18 від 05 лютого 2020 року господарського суду про стягнення з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_2 боргу (а.с. 22);
28) №8310 від 12 квітня 2021 року на суму 2703,95 грн з призначенням платежу на виконання зведеного ВП №910/17277/20 від 02 березня 2017 року про стягнення з СК Європейський страховий союз на користь СК Інго боргу (а.с. 22 зв.);
29) №9337 від 23 квітня 2021 року на суму 3045,15 грн з призначенням платежу на виконання в/л №8/5025/855/12 від 12 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_2 боргу (а.с. 23);
30) №15659 від 13 липня 2021 року на суму 4546,63 грн з призначенням платежу на виконання зведеного ВП №909/9/21 від 16 березня 2021 року господарського суду про стягнення з СК Галицька на користь СК Інго боргу (а.с. 23 зв.);
31) №16064 від 19 липня 2021 року на суму 4235 грн з призначенням платежу на виконання зведеного ВП №910/17277/20 від 19 липня 2021 року про стягнення з СК Європейський страховий союз на користь СК Інго боргу (а.с. 24);
32) №16152 від 20 липня 2021 року на суму 4596,72 грн з призначенням платежу на виконання рішення №295/12114/20 від 23 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_16 на користь СК Інго боргу (а.с. 24 зв.);
33) №5953 від 12 березня 2021 року на суму 4796,72 грн з призначенням платежу на виконання в/л №295/12114/20 від 23 лютого 2021 року про стягнення з ОСОБА_16 на користь СК Інго боргу (а.с. 25). 
Загальна сума перерахованих коштів відповідно до вказаних платіжних інструкцій становить 98 923,26 грн.
У всіх платіжних інструкціях зазначається призначення «на виконання виконавчого листа» або «на виконання зведеного виконавчого провадження», «на виконання рішення суду».
19 січня 2026 року АТ «Страхова компанія «Інго» звернулося до приватного виконавця Журида С.М. із заявою про повернення авансових внесків у загальній сумі 98 923,26 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що виконавчі документи для примусового виконання подаватися не будуть (а.с. 26–28).
Згідно з інформаційною довідкою № 00541520260203 від 03 лютого 2026 року діяльність приватного виконавця Журида С.М. зупинена на підставі наказів Міністерства юстиції України від 17 січня 2022 року № 144/7 та від 04 квітня 2023 року № 1202/5 (а.с. 32).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Відповідно до статті 42 Закону України 2 червня 2016 року «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Рішенням Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами були визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Тобто з 15 травня 2019 року долучення до заяви про відкриття виконавчого провадження квитанції на підтвердження сплати авансового внеску стало не обов`язковим.
У той же час Закон України «Про виконавче провадження» продовжує містити поняття та необхідність сплати авансового внеску. Рішення Конституційного Суду України фактично відмінило обов`язок долучати квитанцію про сплату авансового внеску до заяви про відкриття виконавчого провадження, але не відмінило принцип, за яким приватні виконавці фінансують свою діяльність та розпочинають виконавчі дії саме за рахунок таких авансових внесків.
Таким чином Конституційний Суд України визнав неконституційним не сам інститут авансового внеску, а лише обов`язок підтверджувати його сплату шляхом додавання квитанції до заяви про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, механізм авансування витрат виконавчого провадження збережено, однак відповідна процесуальна вимога щодо підтвердження сплати була усунута.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19.
Як встановлено судом, правовою підставою для набуття приватним виконавцем грошових коштів, було внесення авансових внесків. У подальшому потреба в таких внесках відпала, оскільки АТ СК «Інго» вирішило не пред`являти приватному виконавцю Журиду С.М. виконавчі документи на виконання.
Загальна сума коштів, перерахованих позивачем на рахунок приватного виконавця Журида С.М., як авансовий внесок на забезпечення вчинення виконавчих дій, відповідно до платіжних інструкцій, становить 98 923,26 грн, при цьому в кожній із них зазначено призначення платежу. 
Відповідач зазначених обставин не заперечував та не довів наявність правової підстави для отримання ним від АТ «СК «Інго» грошових коштів у заявленому розмірі. 
Оскільки виконавчі документи після проведених авансових платежів не було пред`явлено до виконання приватному виконавцю Журиду С.М., тобто відпала необхідність фінансування виконавчого провадження, у виконавця виник обов`язок повернути кошти, які він отримав.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що кошти, перераховані АТ «СК «Інго», були сплачені на рахунок відповідача саме як авансовий внесок з метою забезпечення примусового виконання виконавчих документів у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», і за недоведеності відповідачем правової підстави для їх утримання, є безпідставно набутими та підлягають поверненню на підставі статі 1212 ЦК України.
Щодо доводів суперечливої поведінки позивача та не врахування судом першої інстанції релевантної практики Верховного Суду
Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 17 квітня 2024 року у справі №127/12240/22, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки вона є нерелевантною. У зазначеній справі позивач протягом півроку 37 платежами перераховував відповідачу кошти, зазначаючи в призначенні платежу: «поповнення карткового рахунка відповідача». При цьому позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин з відповідачем щодо створення спільного бізнесу, а також будь-яких інших зобов`язань, проте він здійснював ці платежі регулярно протягом тривалого часу, тому його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною.
Тобто висновки у зазначеній справі сформовані за інших фактичних обставин, де особа, усвідомлюючи відсутність будь-якого зобов`язання, здійснювала платіж, а згодом вимагала його повернення, що визнавалося судами як суперечлива поведінка (venire contra factum proprium). 
Натомість у даній справі сплата авансового внеску здійснювалася не як безумовне відчуження коштів без правової підстави, а як передбачене законом цільове фінансування виконавчих дій.
Повернення коштів авансових внесків, що мали належну правову підставу та чітку мету забезпечення витрат виконавчого провадження, не може вважатися суперечливою поведінкою, як це стверджує відповідач, оскільки саме авансування таких витрат прямо передбачене Законом України «Про виконавче провадження» як складова механізму примусового виконання рішень. Сплата авансового внеску здійснюється не як безумовне відчуження коштів, а як цільове фінансування виконавчих дій. Оскільки виконавчі дії фактично не здійснювалися або підстава для їх проведення відпала, то зникає і правова підстава для утримання таких коштів, що зумовлює обов`язок їх повернення. Отже, вимога про повернення авансового внеску є логічним і правомірним наслідком припинення підстав їх сплати, відповідає змісту принципів справедливості та добросовісності, та не є проявом суперечливої поведінки. 
Посилання відповідача на зупинення його діяльності як приватного виконавця та відсутність доступу до Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП), що, на його думку, унеможливлює доведення факту відкриття виконавчих проваджень, для виконання яких були сплачені авансові внески, суд відхиляє як безпідставні. Відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні докази шляхом отримання відомостей з АСВП у встановленому порядку або звернутися до суду з клопотанням про витребування таких доказів.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина 1 статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 375 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу сторони відповідача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Висновки суду щодо судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу приватного виконавця Журида Сергія Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова складена «16» червня 2026 року.

Головуючий -  	Д.В. Сізов	

Судді: О.І. Собина 

М.В. Щербаченко