ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/1325/26 пров. № А/857/16767/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року, головуючий суддя – Максимчук О.О., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ГУПФУ в Рівненській області, в якому просила визначити для позивача стаж роботи на посаді судді 30 років 4 місяці 20 днів та розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 70% суддівської винагороди працюючого судді; здійснити нарахування та виплату для позивача щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 70% суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 30 років 4 місяці 20 днів, починаючи з 14 листопада 2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач прийняв рішення №956060114044 від 18.12.2025 року про перерахунок пенсії та призначив позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Позивач стверджує, що при призначенні йому довічного грошового утримання, відповідач протиправно не зарахував до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та дає право для призначення на посаду судді з 22.06.1995 року по 19.03.1996 року, тобто 8 місяців 27 днів. Позивач зауважує, що такі дії відповідача призвели до зменшення розміру призначеного позивачу довічного грошового утримання з 70% до 68% суддівської винагороди, що порушує право позивача на належний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. З огляду на вказане позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права з 22 червня 1995 року до 19 березня 1996 року та щодо нездійснення збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 68% до 70% суддівської винагороди працюючого судді; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області визначити ОСОБА_1 стаж роботи на посаді судді 30 років 4 місяці 20 днів та розмір щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці 70% суддівської винагороди працюючого судді. зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 14.11.2025 року нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 70 % суддівської винагороди працюючого судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 30 років 4 місяці 20 днів, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Відповідач зауважує, що до періодів роботи позивача на посаді судді він зарахував періоди з 20.03.1996 року по 31.12.2003 року та з 01.01.2004 року по 13.11.2025 року, а тому правомірно призначив позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді із розміру 68%, оскільки його стаж роботи на суддівських посадах становив 29 років (50% + 9 х 2%). Крім того відповідач зазначає, що застосування норм статті 137 та абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №1402-VIII при обчисленні зазначеного вище збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці непередбачено, а тому не передбачено зарахування до суддівського стажу період стажу (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права з 22.06.1995 року до 19.03.1996 року.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.11.2025 року №2439/о/15-25 позивача звільнено з посади судді Зарічненського районного суду Рівненської області у зв`язку з поданням заяви про відставку та визначено загальний стаж роботи судді, що дає право на відставку 29 років 7 місяців 23 дні. У цьому Рішенні також зазначено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж безпосередньо на посаді судді із дня призначення на посаду судді (з 20 березня 1996 року) до дати ухвалення Вищою радою правосуддя цього рішення - 29 років 7 місяців 23 дні, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді після здобуття нею вищої освіти з 22 червня 1995 року.
ОСОБА_1 (позивач) перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Рівненській області як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи перерахунком пенсії від 11.12.2025 року.
Рішення відповідача від 18.12.2025 року №956060114044 позивачу з 14.11.2025 року призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII з розрахунку 29 років 7 місяців 25 днів стажу роботи на посаді судді.
Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача щодо незарахування до стажу роботи позивача на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) з 22.06.1995 року по 19.03.1996 року, тобто 8 місяців 27 днів, а також щодо зменшення у зв`язку з цим розміру призначеного щомісячного довічного грошового утримання з 70% до 68% суддівської винагороди, а тому звернувся до суду з цим позовом з наведеними позовними вимогами.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не зарахував позивачу до стажу роботи судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) позивача у галузі права, необхідний для призначення на посаду судді, зокрема період з 22.06.1995 року по 19.03.1996 року, що становить 8 місяців 27 днів, а тому дії відповідача щодо такого незарахування позивачу, як судді у відставці Зарічненського районного суду Рівненської області, до стажу роботи на посаді судді додатково 8 місяців 27 днів у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права на призначення на посаду судді вперше, є протиправними.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначена в Законі України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 року №1402-VIII (зі змінами) (далі – Закон №1402-VIII).
Згідно з частиною першою статтею 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Щомісячне довічне грошове утримання, як зазначено у частині третій статті 142 Закону № 1402-VIII, виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Таким чином, для того аби визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідним є з`ясування його стажу роботи.
Частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Відповідно до пункту 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 28.03.2015 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ; в редакції чинній на час прийняття позивача на посаду судді) .
Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 13.11.2025 року №2439/о/15-25 позивача звільнено з посади судді Зарічненського районного суду Рівненської області у зв`язку з поданням заяви про відставку та визначено загальний стаж роботи судді, що дає право на відставку 29 років 7 місяців 23 дні. У цьому Рішенні також зазначено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню стаж безпосередньо на посаді судді із дня призначення на посаду судді (з 20 березня 1996 року) до дати ухвалення Вищою радою правосуддя цього рішення - 29 років 7 місяців 23 дні, а також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді після здобуття нею вищої освіти з 22 червня 1995 року.
Колегія суддів зазначає, що оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 29 років, то до стажу роботи, який дає судді право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, враховується також стаж роботи в галузі права, який надавав право для призначення на посаду судді.
Верховним Судом неодноразово у своїх постановах, зокрема від 23 червня 2022 року у справі № 420/1987/21, від 08 вересня 2022 року у справі №380/10696/21, висловлено правову позицію, згідно з якою стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 15.05.1992 року позивач з 02.02.1987 року по 20.05.1996 року працювала на посаді завідувача відділу РАГС Зарічненської районної державної адміністрації, з урахуванням змін у назві посади, яка відносилась до роботи за юридичною спеціальністю. 
У роз`ясненнях Міністерства юстиції України, викладених у листах від 30 вересня 2009 року №31-32/310, від 04 березня 2014 року №2755-0-33-14/13.1, зазначено, що до стажу роботи у сфері права зараховується період роботи на посадах з реалізацією повноважень, пов`язаних з правоохоронними, правовиконавчими, правоустановчими функціями. За змістом робота у сфері права передбачає розробку або застосування норм права і носить систематичний характер. Це період роботи в органах державної влади (у тому числі судах, органах юстиції, прокуратури), нотаріату, адвокатури, місцевого самоврядування, у профспілкових комітетах та інших громадських організаціях, на підприємствах, в установах, організаціях будь-якої форми власності.
Крім того суд апеляційної інстанції зауважує, що вказаний період роботи позивача був врахований під час її призначення на посаду судді Зарічненського районного суду Рівненської області.
Проте, відповідач не взяв до уваги визначеним Вищою радою правосуддя у рішенні 13.11.2025 року №2439/о/15-25 стажем судді при звільненні у відставку для призначення щомісячного грошового утримання, а також припустився помилки щодо правозастосування вищенаведених норм права, що призвело до порушення прав позивача.
Проте, відповідачем протиправно не зараховано позивачу до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вищевказаного періоду у повному обсязі.
Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402-VIII.
Стосовно визначення відсотку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, то з урахуванням наведеного такий розмір повинен складати 70% (за 20-річний стаж 50% та 2% за кожний рік відпрацьований понад 20-річний стаж, тобто 20% за 10 повних років) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Отже, зменшення відсотку основного розміру довічного грошового утримання позивача було здійснено відповідачем не у спосіб, передбачений Конституцією України та Законом №1402-VIII, а відповідач, не застосувавши наведені норми та правові висновки Верховного Суду у спірних правовідносинах, діяв не у відповідності та не у спосіб передбачений Законом.
Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року у справі №460/1325/26 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич