Справа № 944/5196/24 Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/56/26 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий – суддя Цяцяк Р.П., 
судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю: секретаря Костюк С.О.;
позивачки ОСОБА_1 ;
відповідача ОСОБА_2 
та його представника – адвоката Дзидз А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Дзидз Андрія Васильовича, представника ОСОБА_2 , на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2025 року,
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2  про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторін: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.
Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилося троє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Діти проживають разом з позивачкою в будинку її батьків за адресою: АДРЕСА_1 , та перебувають на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Зазначалося, що проживання дітей з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дітьми та обов`язку їх виховувати, піклуватися про них та матеріально забезпечувати. У зв`язку з наведеним позивачка змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх спільних дітей (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено повністю.
Ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання заяви - 17.09.2024.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп. (а.с. 83-87).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вважає, що «із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що позивачка не заперечує і судом було встановлено, що ОСОБА_2 бере участь в утриманні дітей, зазначені його доводи є слушними, підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються позивачем», а тому вважає, що «заявлені позовні вимоги стороною позивача являються безпідставними, що в свою чергу є підставою для залишення позовних вимог без задоволення» (а.с. 92-96).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4);
- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);
- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);
- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається її учасниками (в тому числі – і апелянтом) те, що спільні діти сторін спору, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з серпня 2024 року разом з матір`ю (позивачкою) проживають в місті Бердичів Житомирської області, а відповідач проживав і надалі проживає у місті Яворові Львівської області.
За своєю правовою природою аліментами є кошти на утримання дитини.
Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1), і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2).

В доводах позовної заяви стверджується, що «відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає».
В свою чергу, відповідачем у Відзиві на позовну заяву про стягнення аліментів стверджується, що «доказами протилежного» є те, що відповідач «для утримання дітей …, як батько, відкрив окремі кожному із дітей рахунки у АТ КБ «Приватбанк» та надсилає їм кошти на їх особисті банківські рахунки для їх утримання» (а.с. 33-36).
Однак, у Відповіді позивачки на згаданий вище Відзив відповідача, заперечується правова природа коштів, перерахованих відповідачем на рахунки дітей, як коштів «на утримання дитини», та стверджується, що перераховані відповідачем кошти насправді є частиною орендної плати, яку отримує відповідач від здачі в оренду об`єктів нерухомості, власниками яких є діти сторін, і з цього приводу позивачка (як мати дітей і в їхніх інтересах) у лютому 2026 року вже зверталася до виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області, як органу опіки та піклування (а.с. 121-127).
Тобто, між сторонами є наявним спір щодо правової природи коштів, які перераховуються на рахунки дітей.
В той же час, безспірним є те, що кошти «на утримання дитини» мають «пріоритет» над коштами від орендної плати, оскільки питання стягнення коштів саме «на утримання дитини» (на відміну від отримання коштів за здачу в оренду нерухомості) носить безспірний характер.
За наведених вище обставин в їх сукупності у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у повному обсязі – з посиланням на ту обставину, що на особисті рахунки цих дітей регулярно поступають певні кошти.
А сам розмір присуджених судом до стягнення аліментів на утримання дітей відповідач не оспорює: доводи про таке у поданій ним апеляційній скарзі відсутні.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Яворівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 25 травня 2026 року.

Головуючий:      Цяцяк Р.П.

Судді:        Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.