справа № 166/682/26
провадження № 2/166/513/26
категорія: 38

РІШЕННЯ 
іменем України
30 червня 2026 року с-ще Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого – судді Cвистун О.М., з участю секретаря Заєць Н.П., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кошельок" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Представник позивача Гурський Г.Ю. звернувся у суд із даним позовом, який мотивує тим, що 23 квітня 2026 року між Товаристовом з обмеженою відповідальністю "Кошельок" (далі – ТОВ "Кошельок") та ОСОБА_1 за допомогою вебсайту https://koshelok.ua/, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, укладено договір № 3508113639-398547 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі – Кредитний договір), на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі.
За умовами Кредитного договору ТОВ "Кошельок" надає ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту – 3000 грн; початковий строк кредитування – 14 днів; дисконтна відсоткова ставка – 0,01% на добу за початковий строк кредитування; базова процентна ставка – 2,2% на добу за продовження строку користування кредитом.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на картковий рахунок відповідачки, який остання вказала в особистому кабінеті. Однак, ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у зв`язку з чим у нього станом на день подання позовної заяви до суду утворилася заборгованість в розмірі 8944 грн 20 коп., що складається з: 3000 грн – заборгованість за сумою кредиту; 5944 грн 20 коп. – відсотки за користування позикою. 
Просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 8944 грн 20 коп., а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2662 грн 40 коп. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
Ухвалою від 30.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд на 10 червня 2026 року.
Призначений на 10 червня 2026 року судовий розгляд відкладено в зв`язку з участю головуючої у навчанні з підвищення кваліфікації на 30 червня 2026 року.
Поштові відправлення, надіслані за зареєстрованим місцем проживання відповідача, у яких містились копії ухвали від 30.04.2026, двічі повернуто до суду неврученими через відсутність адресата за вказаною адресою.
За наведених обставин, суд уважає, що за правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідачу вручена ухвала від 30.04.2026, якою встановлено строк для подання відзиву.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, у зв`язку з чим суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом установлено, що 15 липня 2021 року між ТОВ "Кошельок"та ОСОБА_1 було укладено Кредитний, який підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора – 5001.За умовами Кредитного договору ТОВ "Кошельок"надає ОСОБА_1 кредит у розмірі 3000 гривень (п. 1.1 Кредитного договору) строком на 14 днів, (далі – Лояльний період) початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця (п. 1.2 Кредитного договору). 
Пунктами 3.6-3.10 Кредитного договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиню, в розумінні ст. 212 ЦК, що є наслідком продовження строку користування кредитом на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду; з наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803 процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним; з наступного дня після закінчення Лояльного періоду у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, позичальний зобов`язаний сплачувати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 проценти річних від простроченої суми; у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, кредитодавець має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі до 2-х % від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом.
Згідно з повідомленням ТОВ "ТАС Лінк" та наданим на виконання ухвали суду АТ КБ "Приватбанк" листом № 20.1.0.0.0/7-260501/97954-БТ від 07.05.2026позивачем на виконання Кредитного договору 15 липня 2021 року перераховано грошові кошти у сумі 3000 грн на належну відповідачці банківську картку № НОМЕР_1 .
З детального розрахунку заборгованості за Кредитним договором убачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 8944 грн 20 коп., з яких: 3000 грн – тіло кредиту, 5944 грн 20 коп. – проценти за користування кредитом.
Відповідачем заборгованість за Кредитним договором не спростована, останнім щодо правильності розрахунку такої заборгованості не надано заперечень.
Установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з Договору позики.
Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Пунктом 5 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" (далі – Закону) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 11 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
З позовної заяви установлено, що за Кредитним договором позивачем відсотки нараховані за період поза межами строку надання кредиту. 
Так, згідно з п. 2.1 Кредитного договору та графіку розрахунків, який є додатком № 1 до Кредитного договору, строк на який надається кредит становить 14 днів з 15 липня 2021 року до 28 липня 2021 року включно.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 дійшла висновку, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Водночас, п. 3.6 - п. 3.10 Кредитного договору, які передбачають відповідальність у разі неповернення відповідачкою кредиту протягом погодженого сторонами 20-ти денного строку кредиту, одночасно містять положення щодо продовження строку договору та нарахування відсотків за підвищеною процентною ставкою та застосуванням відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до вищевказаної Постанови Великої Палати Верховного Суду сплата процентів, передбачених договором, за користування кредитними коштами може випливати лише з правомірного їх користування, а відповідальність за неправомірне користування кредитними коштами знаходиться у царині охоронних відносин, зокрема, ст. 625 ЦК України.
Таким чином, нарахування відповідачу з 29 липня 2021 року процентів у період прострочення є реалізацією положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка захищає інтереси кредитодавця в разі прострочення позичальником грошового зобов`язання.
Позивач у позовній заяві не заявляв до стягнення з відповідачки відсотків нарахованих у порядку, встановленому ч. 2 ст. 625 ЦК України, як наслідок прострочення відповідачкою виконання грошового зобов`язання за Кредитним договором, а нарахував їх як відсотки за користування кредитом у порядку, встановленому ст. 1048 ЦК України.
Враховуючи, що підставою для нарахування відсотків упродовж 90 днів за підвишеною процентною ставкою після закінчення погодженого сторонами строку кредиту є неналежне виконання відповідачкою умов Кредитного договору, що має наслідком відповідальність, визначену ст. 625 ЦК України, а не право нараховувати відсотки на підставі ст. 1048 ЦК України, нарахування відсотків після 28 липня 2021 року, є безпідставним.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши укладення між сторонами Кредитного договору, отримання відповідачем кредиту в сумі 3000 грн, правові підстав для нарахування відсотків протягом погодженого сторонами 14-ти денного строку кредиту в сумі 00 грн 14 коп., відсутність будь-яких платежів зі сторони відповідача в рахунок погашення кредитної заборгованості, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором у сумі 3000 грн 14 коп., з яких тіло кредиту – 3000 грн 00 коп. та відсотків за користування кредитом – 00 грн 14 коп.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідачки на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 893 грн 04 коп. (3000,14/8944,2*2662,40)
Щодо вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн суд зазначає таке.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 12.02.2025, укладений між ТОВ "Кошельок" та адвокатським бюро "Герман Гурський та партнери"; копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5506 від 29.09.2019; акт № 1 приймання-передачі правової допомоги від 10.04.2026, відповідно до якого адвокатським бюро "Герман Гурський та партнери" надано правову допомогу ТОВ "Кошельок" щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 3508113639-398547 від 15.07.2021 на суму 10000 грн.
Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні без участі представника позивача.
Крім того, послуги надані адвокатом, є типовими для позивача оскільки стягнення заборгованості також є предметом його діяльності, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги зміст заяв та клопотань представника позивача по суті, ціну позову, складність справи, яка є нескладною та розглядалась в спрощеному позовному провадженні, а також враховує, що представник позивача не брав участі у судовому засіданні, позовні вимоги задоволено частково. Виходячи з критерію розумності, реальності таких витрат, суд уважає, що визначений розмір оплати є дещо завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Відтак, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1500 грн.
З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 893 грн 04 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн, загалом 2393 грн 04 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 549, 610, 611, 629, 1048-1050, 1077 ЦК України, суд   
ухвалив :
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 у користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кошельок" заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3508113639-398547 від 15 липня 2021 року в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 14 (чотирнадцять) копійок, з яких заборгованість за тілом кредиту – 3000 (три тисячі) гривень, відсотки за користування кредитом – 14 (чотирнадцять) копійок. 
Стягнути із ОСОБА_1 у користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кошельок" 893 (вісімсот дев`яносто три) гривні 04 (чотири) копійки судового збору та та 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Кошельок", код ЄДРПОУ 40842831, юридична адреса: 08135, с. Чайки, вул. Антонова, 8А, Бучанського району Київської області;
Відповідач – ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Ратнівського
районного суду О.М. Свистун