Справа № 167/1368/25
Номер провадження 2/167/139/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Гармай І. Т.,
з участю:
секретаря судового засідання Ісакової Н. Ю.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , поданим в його інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення

В С Т А Н О В И В :
Представник ОСОБА_3 – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 07 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Горбунова І. О. про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 12024030590000203 від 01 березня 2024 року стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Визнано, що неповнолітній ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України застосовано до неповнолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді застереження, оголосивши йому осуд, та роз`яснено наслідки його протиправних дій, а саме: спричинення потерпілому матеріальних збитків в зв`язку з таємним викрадення чужого майна, вчиненому з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану.
Зазначає, що судом встановлено, що 12 лютого 2024 року неповнолітній ОСОБА_4 перебуваючи у КЗЗСО «Пожарківська гімназія», діючи в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливу зацікавленість, без відповідного дозволу, проник в приміщення кабінету інформатики, звідки з гаманця ОСОБА_5 , який знаходився у сумці, таємно викрав грошові кошти, належні ОСОБА_3 в сумі 600 доларів США, які за офіційним курсом Національного банку України станом на 12 лютого 2024 року становлять 22574,04 грн та 6600 євро, які за офіційним курсом Національного банку України станом на 12 лютого 2024 року становлять 267385,14 грн, після чого розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_3 майнову шкоду на суму 289959,18 грн. Вказує, що цивільний позов у даному кримінальному провадженні потерпілою стороною не заявлявся. На момент вчинення кримінального правопорушення неповнолітньому ОСОБА_4 виповнилося тринадцять років.
Покликається на те, що неправомірні дії ОСОБА_4 безпосередньо знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 600 доларів США та 6600 євро. Зазначає, що завдана матеріальна шкода потерпілому до цього часу не відшкодована, і винна сторона не вжила жодних заходів для її компенсації. 
Представник позивача також вказує, що внаслідок неправомірних дій позивачу завдано моральну шкоду, яка проявилась у порушенні звичного способу життя та погіршення стану здоров`я. Зазначає, що викрадені кошти призначались для лікування хронічної хвороби, а їх відсутність спричинила загострення захворювання та погіршення психологічного стану через постійні переживання щодо можливого неповернення коштів. Зазначає, що після крадіжки 12 лютого 2024 року стан здоров`я позивача суттєво погіршився. Якщо у 2023 році функціональна недостатність суглобів була відсутня, то у 2024-2025 роках встановлено її перший, а згодом другий ступінь. Також площа ураження тіла псоріазом збільшилась із 70% до 90%. Позивач пов`язує погіршення здоров`я з постійним стресом та нервовим напруженням.
Ураховуючи вищенаведене з уточненням позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 600 доларів США та 6500 євро та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.
Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Позиція учасників в судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Надав пояснення близькі за змістом до обґрунтувань позову. Вказав, що згідно ухвали Рожищенського районного суду Волинської області від 07 січня 2025 року в порядку вирішення долі речових доказів ОСОБА_3 , як власнику було повернуто 100 євро. Зазначив, що ОСОБА_3 також завдано моральної шкоди, оскільки після вчинення кримінального правопорушення стосовно позивача на фоні пережитого стресу та душевного хвилювання в останнього загострився перебіг хвороби Псоріаз.
Відповідач  ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Ствердила, що ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 07 січня 2025 року визнано, що неповнолітній ОСОБА_4 (син) вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та до нього застосовано примусові заходи виховного характеру у виді застереження, оголосивши йому осуд. Зазначила, що вона не має можливості сплатити позивачу кошти, а суми заявлені до стягнення є занадто великі.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 10 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 17 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 21 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 25 березня 2026 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 07 січня 2025 року встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12 лютого 2024 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у КЗЗСО «Пожарківська гімназія», що розташована за адресою: с. Пожарки Луцького району, вул. Центральна, 42/13, діючи в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливу зацікавленість, без відповідного дозволу, проник в приміщення кабінету інформатики, звідки з гаманця ОСОБА_5 , який знаходився у сумці, таємно викрав грошові кошти, належні ОСОБА_3 в сумі 600 доларів США, які згідно курсу Національного банку України станом на 12 лютого 2024 року в українських гривнях становлять 22574,04 грн та 6600 євро, які згідно курсу Національного банку України станом на 12 лютого 2024 року в українських гривнях становлять 267385,14 грн, після чого розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_3 майнову шкоду на суму 289959,18 грн.
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Горбунова І. О. про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 12024030590000203 від 01 березня 2024 року щодо неповнолітнього ОСОБА_4 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Визнано, що неповнолітній ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння.
На підставі п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України застосовано до неповнолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді застереження, оголосивши йому осуд, та роз`яснено неповнолітньому ОСОБА_4 наслідки його протиправних дій, а саме: спричинення потерпілому матеріальних збитків в зв`язку з таємним викрадення чужого майна, вчиненому з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану. Ухвала набрала законної сили 08 лютого 2025 року.
Згідно копії виписки № 2581 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 з 19 червня 2023 року по 05 липня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному підприємстві «Волинська обласна інфекційна лікарня» Волинської обласної ради з діагнозом – псоріаз поширений. Бляшкова форма, прогресуюча стадія. Псоріатична артропатія.
З копії виписки № 1997 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 з 24 квітня 2024 року по 10 травня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному підприємстві «Волинська обласна інфекційна лікарня» Волинської обласної ради з діагнозом – псоріаз поширений. Псоріатична аритродермія. Псоріатична артропатія.
Відповідно до копії виписки № 4632 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 з 11 жовтня 2024 року по 28 жовтня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному підприємстві «Волинська обласна інфекційна лікарня» Волинської обласної ради з діагнозом – псоріатична аритродермія (площа ураження понад 70%). Прогресуюча стадія. Псоріатична артропатія.
Згідно копії виписки № 4806 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 з 10 жовтня 2025 року по 03 листопада 2025 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом – поширений дифузний бляшковий псоріаз (площа ураження понад 90%). Прогресуюча стадія. Псоріатична артропатія. Прогресуюча стадія. Псоріатична артропатія.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Топільне Рожищенського району Волинської області. Батьком зазначений ОСОБА_6 , матір`ю ОСОБА_7 .
Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 26 березня 2026 року виправлено описку в ухвалі Рожищенського районного суду Волинської області від 07 січня 2025 року у справі № 167/425/24 (провадження № 1-кп/167/58/24), а саме, у шостому абзаці резолютивної частини ухвали зазначено, що грошові кошти повертаються власнику — ОСОБА_3 .

Зміст спірних правовідносин.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, та не можливістю вирішення даного спору в позасудовому порядку.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).
Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно з ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
При цьому, згідно з ст. 1192 ЦК, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як роз`яснено у п.п. 2. З постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі й майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними й шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктами 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - та якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Обов`язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов`язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років життю або здоров`ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли.
Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Щодо вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.
В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 07 січня 2025 року визнано, що неповнолітній ОСОБА_4 син відповідача вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та до нього застосовано примусові заходи виховного характеру у виді застереження, оголошено осуд та роз`яснено неповнолітньому наслідки його протиправних дій, а саме: спричинення потерпілому матеріальних збитків в зв`язку з таємним викрадення чужого майна, вчиненому з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану.
Розмір майнової шкоди, заподіяної з вини ОСОБА_4 відповідачем в судовому засіданні не оспорювався. Грошові кошти позивачу ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_2 не повернуті окрім 100 євро, які визнані речовим доказам та повернуті ОСОБА_3 ухвалою суду.
Ураховуючи викладене, суд доходить висновку що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням розмірі 600 доларів США та 6500 євро.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Водночас, одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує, що дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану та згідно з ст. 12 КК України кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів.
Суд враховує те, що між кримінально-караними діями ОСОБА_4 та завданою позивачу моральною шкодою є прямий причинний зв`язок, діями ОСОБА_4 позивачу завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, в результаті вчиненого відносно нього кримінального правопорушення, а саме: душевними стражданнями, пережитими у зв`язку із зникненням грошових коштів.
Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм та враховує характер та обсяг завданих моральних страждань, характер та тривалість заподіяних позивачу моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
При цьому, суд критично відноситься до доводів представника позивача, що загострення хвороби псоріаз спровоковано саме неправомірними діями ОСОБА_4 , оскільки відповідно до доданої до позовної заяви медичної документації, ОСОБА_3 хворіє псоріазом понад 20 років, больовий суглобовий синдром упродовж декількох років і ще до вчиненого кримінального правопорушення поступав в лікарню з загостренням (виписка із медичної карти хворого 2581 від 05 липня 2023 року).
Відтак суд вважає, що позовну вимогу про стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн моральної шкоди.
На переконання суду розмір моральної шкоди саме в означеній сумі відповідає принципам розумності і справедливості та буде достатньою компенсацією завданих позивачу моральних страждань та не призведе до безпідставного збагачення.

Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору встановлюються у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Ураховуючи, що позов задоволено частково та позивач на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 3502,81 грн судового збору. 
Керуючись ст. 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 , поданий в його інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 600 (шістсот) доларів США та 6500 (шість тисяч п`ятсот) євро.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 3502 (три тисячі п`ятсот дві) гривні 81 копійку судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного судового рішення 25 травня 2026 року.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Представник позивача: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Головуючий суддя І. Т. Гармай