КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2026 року Справа №640/19743/22
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності та відмови протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної поліції України (далі - відповідач-1), Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - відповідач-2) та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач-3), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України виражену в не підготовці та не поданні до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві документів, що необхідні для призначення підполковнику поліції ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;
- зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві всі документи, необхідні для призначення підполковнику поліції ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції від 02 квітня 1994 року), з урахуванням загальної вислуги років у кількості 22 роки 09 місяців 07 днів;
- визнати протиправною відмову Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України у зарахуванні пільгової вислуги років в загальній кількості 04 роки 00 місяців 02 дні, здобутої підполковником поліції ОСОБА_1 під час проходження служби у підрозділах по боротьбі з економічною злочинністю на пільгових умовах, до календарної вислуги років та до стажу служби в поліції;
- зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України здійснити підполковнику поліції ОСОБА_1 перерахунок та зарахувати до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди проходження служби в загальній кількості 04 роки 00 місяців 02 дні вислуги, здобутої ним у тому числі за періоди проходження служби у підрозділах по боротьбі з економічною злочинністю на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві після отриманих документів від Національної поліції України, необхідних для призначення пенсії за вислугу років, в т.ч. із зарахованою підполковнику поліції ОСОБА_1 пільговою вислугою років в загальній кількості 04 роки 00 місяців 02 дні, здобутої ним під час проходження служби у підрозділах по боротьбі з економічною злочинністю, до календарної вислуги років та до стажу служби в поліції, - призначити пільгову пенсію за вислугу років у зв`язку із наявністю в ОСОБА_1 необхідного розміру вислуги років у кількості 22 роки 09 місяців 07 днів, відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції від 02 квітня 1994 року).
Позов обґрунтований тим, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у зв`язку з наявністю на дату звернення до відповідача із заявою про підготовку та подання документів для призначення пенсії загального стажу більш ніж 24 роки, який включає стаж, що зараховується на пільгових умовах, що є достатнім для призначення пенсії. 
Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.
За результатом автоматизованого розподілу, справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року справу № 640/19743/22 прийнято до свого провадження суддею Шевченко А.В. за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22.03.2024 справу розподіллено судді Войтович І.І.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 прийнято справу до свого провадження та справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем-2 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Ліквідаційна комісія не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки стаж роботи в поліції склав на дату звільнення зі служби 18 років 09 місяці 05 днів, вислуга років на пільгових умовах - 04 років 00 місяців 02 днів, чого недостатньо для призначення пенсії, оскільки відповідно до положень законодавства для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі (не менше 24 календарних років); оскільки положення Порядку №393 суперечать положенням Закону України №2262-ХІІ, застосуванню підлягає саме закон як акт вищої юридичної сили. Додатково зазначено, що наказ Департаменту від 24.04.2018 №93 о/с «По особовому складу», яким, на думку позивача, невірно встановлено йому вислугу років, є діючим, що унеможливлює у будь-який інший спосіб провести розрахунок показника вислуги років позивача у поліції.
Відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Нацполіція України не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права та пропущено строк звернення до суду, оскільки позивач мав би оскаржити наказ про звільнення, в якому не встановлено вислугу років для призначення пенсії та який є актом індивідуальної дії у відношенні позивача в межах спірних відносин.
Разом з відзивом на позовну заяву відповідачем-1 подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, мотивоване тим, що позивач дізнався про порушення його прав та законних інтересів в момент отримання наказу ДЗЕ НПУ від 24.04.2018 №93, який є основним документом, що встановлює вислугу років відносно позивача, який позивач отримав 07.05.2018 та протягом 2 років не оскаржував.
З приводу поданого відповідачем-1 клопотання про залишення позовної заяви без розгляду суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов`язується з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Отримавши лист Нацполіції України щодо відмови оформити та подати документи до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років, позивач 14.11.2022 звернувся до суду із позовом.
Відтак, саме з моменту отримання листа про відмову у перерахунку допомоги слід обраховувати початок перебігу строку звернення до суду з позовом. Тому, за вказаних обставин, шестимісячний строк звернення до суду не вважається пропущеним.
Аналізуючи викладені вище обставини та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача та залишення позовної заяви позивача без розгляду.
Розглянувши позиції сторін, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.
Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 24.04.2018 №93о/с «По особовому складу» відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»; станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції складає 18 років 09 місяці 05 днів; вислуга років на пільгових умовах - 04 років 00 місяців 02 днів.
Листом Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Нацполіції України на звернення позивача повідомлено, що відповідно до наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України 24.04.2018 №93о/с «По особовому складу» вислуга років позивача у календарному обчисленні на день звільнення становить 18 років 09 місяці 05 днів, у зв`язку з чим для оформлення та подачі документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років немає законних підстав.
Вважаючи такі дії відповідача-2 щодо відмови позивачу у підготовці та поданні документів до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду, з метою захисту порушеного права на пенсійне забезпечення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Європейський суд з прав людини у рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії» (заява №28342/95), «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (заява №11932/02) зазначено «Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.
Поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11), «C.G. та інші проти Болгарії» (заява №1365/07)».
Окрім того, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах від 11 квітня 2013 року «Вєренцов проти України» (заява №20372/11), від 15 листопада 1996 року «Кантоні проти Франції» (заява №17862/91).
Умови праці особи впливають на розмір її заробітної плати, на тривалість робочого часу, відпустки та інші соціальні гарантії. Законодавець передбачив призначення пенсій за вислугу років; особливість такого виду пенсії полягає у зменшеному пенсійному віці, внаслідок виконання роботи, яка визначена законодавством такою, що призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Тобто вказаний вид пенсії є відповідним заохоченням для осіб, умови праці яких негативно впливають на їхню професійну працездатність.
У справі, що розглядається, позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії, проте в нього наявний відповідний пільговий стаж, відповідно до приписів пункту 3 Постанови №393, що не заперечується сторонами у справі.
Приписами статті 17 Закону №2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону №2262-XII встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.
Отже, Законом №2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.
Постановою №393 визначено, зокрема порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років, поліцейським. Указана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема і на пільгових умовах.
Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Аналогічні висновки містяться у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а та у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №812/1100/17.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, визначені Законом України № 2262-XII.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України №2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів (частина перша статті 1-1 Закону України №2262-ХІІ).
У відповідності до пункту «б» частини першої статті 1-2 Закону України №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Пунктом «а» частини першої статті 12 Закону України №2262-ХІІ передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:
по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;
з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;
з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;
з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;
з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.
з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Положеннями статті 17-1 Закону України №2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Постанови №393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.
Підпунктами «а», «в» пункту 3 Постанови №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:
а) один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції;
в) один місяць служби за півтора місяця - у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 листопада 2007 року №431 затверджено Перелік посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби, відповідно до якого до посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби віднесено, зокрема, посади оперуповноваженого та старшого оперуповноваженого, заступника начальника відділу в управліннях (відділах, відділеннях) боротьби з організованою злочинністю.
Постановою Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року № 3720-ХІІ затверджено Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально-побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - Постанова № 3720).
Згідно підпункту 4.1.6 пункту 4.1 розділу 4 Постанови № 3720 стаж роботи працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби у вищезазначених підрозділах згідно з переліком посад, визначених Міністром внутрішніх справ України.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки позивач проходив службу в ОВС на посадах рядового та старшого начальницького складу міліції у відповідні посади займав посади оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого, заступника начальника відділу, заступника начальника сектору, віднесені до Переліку посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби.
Наведене в сукупності свідчить про те, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.
В свою чергу, слід наголосити, що основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Можливість пільгового обчислення періоду проходження служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена Постановою №393.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 750/9775/16-а та у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, в яких зазначено, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких підстав, при розгляді даної адміністративної справи суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених у вказаних вище постановах Верховного Суду.
Суд наголошує, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).
Таким чином, пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсій згідно статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить висновку, що стаж служби на посадах оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого, заступника начальника відділу, заступника начальника сектору за період з 22.07.2003 по 18.03.2014 та з 26.10.2015 по 07.05.2018 з розрахунку один місяць за півтора місяці служби.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача - 2 в частині не зарахування позивачу пільгової вислуги років до календарної та до стажу служби в поліції з 22.07.2003 по 18.03.2014 та з 26.10.2015 по 07.05.2018 з розрахунку один місяць за півтора місяці служби, та зобов`язання відповідача - 2 зарахувати позивачу до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за вказані періоди служби.
Згідно пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року, на уповноважений структурний підрозділ ГУНП покладено обов`язок оформлення усіх необхідних документів, подання про призначення пенсії (згідно додатку 2), і направлення заяви з такими документами до органу, що призначає пенсію, в даному випадку - ГУ ПФУ в м. Києві.
Відтак, повноваження відповідача-2 у спірних правовідносинах зводяться лише до перевірки документів (розрахунку стажу), підготовки подання та передачі заяви позивача з підготовленими документами до органу, що призначає пенсію.
Зі змісту пункту 12 вказаного Порядку також вбачається, що уповноважений структурний підрозділ ГУНП готує і подає до органу ПФУ своє подання щодо призначення пенсії. Отже, законодавством передбачено алгоритм дій уповноваженого структурного підрозділу ГУНП в частині підготовки і направлення документів, які стосуються призначення чи не призначення особі пенсії, з відображення своєї позиції у поданні, яке готує цей підрозділ.
Суд погоджується з доводами позивача про те, що якщо відповідач - 2 дійшов висновку про відсутність підстав для призначення пенсії позивачеві за вислугу років, він повинен був висловити свою позицію у поданні, яке зобов`язаний направити разом з заявою та іншими документами до органу пенсійного фонду.
Пунктом 14 вказаного Порядку передбачено, що розгляд питання про призначення пенсії та прийняття рішення з даного питання приймає орган, що призначає пенсії - тобто орган ПФУ, а не відповідач-2.
Пункт 17 Порядку регламентує, що не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними документами орган, що призначає пенсії, розглядає подані документи та приймає рішення.
Пункт 18 Порядку встановлює, що рішення щодо призначення пенсії оформляється розпорядження органу, що призначає пенсії, тобто ПФУ.
Зі змісту спірних правовідносин вбачається, що відповідачем-2 всупереч зазначеним вище нормам законодавства, прийнято протиправне рішення про відсутність правових підстав для призначення пенсії позивачеві, внаслідок чого мала місце протиправна бездіяльність, яка полягала у не скеруванні до органів ПФУ заяви останнього з відповідними документами для призначення пенсії за вислугу років.
З огляду на вищезазначене, а також враховуючи, що судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача-2, суд дійшов до висновку щодо зобов`язання відповідача-2 оформити всі необхідні документи та подання про призначення позивачеві пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і направити вказані документи до органу пенсійного фонду та задоволення позовних вимог у цій частині.
Щодо вимог заявлених до відповідача-1 Національної поліції України суд вказує про їх недоведеність та необґрунтованість в силу предмету спору в даній справі.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві після отриманих документів від Національної поліції України, необхідних для призначення пенсії за вислугу років, в т.ч. із зарахованою підполковнику поліції ОСОБА_1 пільговою вислугою років в загальній кількості 04 роки 00 місяців 02 дні, здобутої ним під час проходження служби у підрозділах по боротьбі з економічною злочинністю, до календарної вислуги років та до стажу служби в поліції, - призначити пільгову пенсію за вислугу років у зв`язку із наявністю у позивача необхідного розміру вислуги років у кількості 22 роки 09 місяців 07 днів, відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції від 02 квітня 1994 року), суд зазначає, що вказана позовна вимога не підлягає задоволенню як передчасно заявлена, оскільки суд не може здійснити захист прав позивача в майбутньому.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На переконання суду, відповідачем - 2 не доведено правомірність вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2977,20 грн., що підтверджується квитанцією, копія якої долучена до матеріалів справи.
Враховуючи часткове задоволення позову 2000,00 грн судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, код ЄДРПОУ: 40111732) у зарахуванні пільгової вислуги років в загальній кількості 04 роки 00 місяців 02 дні, здобутої підполковником поліції ОСОБА_1 під час проходження служби у підрозділах по боротьбі з економічною злочинністю на пільгових умовах, до календарної вислуги років та до стажу служби в поліції.
Зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, код ЄДРПОУ: 40111732) здійснити підполковнику поліції ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) перерахунок та зарахувати до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди проходження служби в загальній кількості 04 роки 00 місяців 02 дні вислуги, здобутої ним у тому числі за періоди проходження служби у підрозділах по боротьбі з економічною злочинністю на пільгових умовах.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, яка виразилася в не підготовці та не поданні до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві документів, що необхідні для призначення підполковнику поліції ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.
Зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, код ЄДРПОУ: 40111732) підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві всі документи, необхідні для призначення підполковнику поліції ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років, відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції від 02 квітня 1994 року), з урахуванням загальної вислуги років у кількості 22 роки 09 місяців 07 днів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, код ЄДРПОУ: 40111732).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.