Справа № 211/13290/25
Провадження № 2-а/211/83/26

Р і ш е н н я
і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді – Ткаченко С.В., 
за участю секретаря судового засідання – Бодрухіній Є.А.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Річко О.О., представника відповідача Реутової І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу № 9 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Відділу № 9 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про примусове видворення її до країни походження. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що вона, документована паспортом громадянки Білорусі, дійсним до 18.06.2031, прибула на територію України 16.11.2022 пішим переходом через пункт пропуску Доманове-Мокрани, разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 та молодшою сестрою ОСОБА_3 . Після початку повномасштабного вторгнення вона, позивач у справі, публічно засуджує збройну агресію росії проти України, тому побоюється за можливе переслідування з боку державних органів Білорусі та повернення, у зв`язку з цим, до країни походження. 15 травня 2025 року вона особисто звернулась за захистом до ГУ ДМС в Дніпропетровській області з метою подання заяви про надання їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, працівники відділу надали їй бланк заяви, який вона заповнила, однак 04 червня 2025 року отримала відповідь про розгляд заяви, де зазначено порядок звернення із відповідною заявою, однак не зазначено про рішення про прийняття чи відмову у розгляді її заяви. Наразі вона оскаржує указану бездіяльність ГУ ДМС, під час розгляду справи їй судом було запропоновано повторно звернутися до ГУ ДМС із вказаною заявою, однак у прийнятті заяви міграційною службою 29.10.2025 було усно відмовлено. В подальшому 05 листопада 2025 року до неї прийшов співробітник відповідача з метою затримання її та поміщення до ПТПІ. 05 листопада 2025 року відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 007652 та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН 007641, якою її було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3 400,00 грн. Також 05 листопада 2025 року щодо неї було прийнято рішення про примусове видворення її з України № 1264100100000636. Того ж дня її було заарештовано та складено протокол про затримання. Рішенням суду від 06.11.2025 відмовлено у задоволенні заяви Відділу № 9 про її затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування. Зазначено про неодноразове подання нею заяви щодо надання захисту в Україні, відсутність обставин, які б передували прийняттю рішення про примусове видворення з території України, відсутність підстав вважати, що вона буде ухилятися від виконання законних вимог державних органів; тощо. Крім того вона документована листом підтримки від УВКБ ООН щодо можливості її звернення за допомогою в проходженні державної процедури про надання статусу біженця, потребує медичного догляду та перебуває під опікою благодійного фонду, має матір, яка проживає в Україні, у зв`язку з чим недопустимим вважає роз`єднання сім`ї, у зв`язку з чим наполягає на задоволенні вимог.
Ухвалою суду від 09 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Річко О.О. позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові.
Представник відповідача Відділу № 9 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Річко О.О. в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечувала з підстав викладених у відзиві.
Відповідно до відзиву представник відповідача Річко О.О., наголосивла на правомірності прийнятого рішення, вказавши про прибуття позивачки на територію України з приватною метою 21.12.2022, пояснивши працівникам Відділу № 9, що паспорт громадянки Білорусь у неї вилучили при перетині кордону, однак підтвердити вказаний факт не могла через відсутність акту вилучення. Із заявою про видачу посвідки на тимчасове чи постійне проживання, а також із заявою про надання дозволу на імміграцію вона не зверталась. Зазначено про перетин позивачки кордону України у неповнолітньому віці, а отже після досягнення повноліття вона мала право перебувати на територію України не більше 90 днів протягом 180 днів. Тобто позивачка перебуває на території України не маючи на це законних підстав. Відносно позивачки було складено 05.11.2025 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та постановою про накладення адміністративного стягнення від 05.11.2025 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. У той же день, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Указане рішення не зобов`язує позивача повертатись саме до країни громадянської належності, вона може виїхати до будь-якої країни та повернутись на територію України після виконання необхідних законодавчих формальностей щодо законності перебування в Україні. Наявність матері позивача на території України не дає їй права порушувати міграційне законодавство та не є підставою для скасування рішення Відділу. Тому просить відмовити у задоволенні вимог.
Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, 05 листопада 2025 року начальником Відділу № 9 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення за № 1264100100000636 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства відносно ОСОБА_1 , громадянки Білорусі, яким вирішено примусово видворити позивачку з території України.
Підставою для видворення стало перевищення ОСОБА_1 встановленого строку перебування в Україні більше як на 30 днів, ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування за проживання на території України без документів на право проживання в Україні відносно громадянки Білорусі ОСОБА_1 , співробітниками Відділу № 9 у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 05.11.2025 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 203 КУпАП «Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування на території України і транзитного проїзду через територію України». Тому з урахуванням положень частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в редакції Закону № 4191-ІХ від 08.01.2025 прийнято рішення про примусове видворення позивачки з України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду та виїзду з України визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).
Пунктом 6-10 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;
Іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;
Іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку;
Іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону № 3773-VI).
Частиною 1 статті 30 Закону № 3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
За приписами частини 1 статті 31 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Стосовно доводів позивача як на підставу для задоволення вимог стосовно наявності у неї на території України матері, то Верховний Суд неодноразово зазначав, зокрема в постановах від 10.10.2019 у справі № 2340/2910/18 та від 18.03.2021 у справі № 522/1441/18, відповідно до яких сам по собі факт наявності у іноземця на території України родичів (у тому числі дружини, дітей і т.д.), як і відсутність у країні походження близьких родичів, а також будь-якого майна не спростовує встановлені відповідачем порушення з боку позивача та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення міграційного законодавства України.
Бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки щодо оформлення права на проживання (перебування) в Україні, а за відсутності волевиявлення та здійснення будь-яких дій такої особи з метою легалізації на території України (щонайменше звернення до міграційних органів з цього приводу), вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства (постанови Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 343/2242/16, від 10.10.2019 у справі № 2340/2910/18, від 12.08.2020 у справі № 755/14023/17, від 13.10.2021 у справі № 263/14519/20, від 13.04.2021 у справі № 211/1113/18(2-а/211/91/18), від 26.01.2022 у справі № 200/9761/20-а).
Тож особа, яка бажає легалізувати своє перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб, має бути зацікавлена у зібранні необхідних доказів на підтвердження необхідності такого перебування в Україні, у тому числі і шляхом використання всіх законодавчо визначених правових механізмів, та уникаючи при цьому зловживання своїми правами та нехтування обов`язками.
Разом з тим, підставою прийняття оскаржуваного рішення стало перевищення ОСОБА_1 встановленого строку перебування в Україні більше як на 30 днів, ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування за проживання на території України без документів на право проживання в Україні, про що відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 007652 від 05 листопада 2025 року та постанова про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН 007641 від 05 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 203 КУпАП.
Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (Правила №649).
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє на теперішній час.
15 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, з метою подання заяви про надання їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.
Натомість, заяву позивача не прийняли та не надали передбачену Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду 23 квітня 2026 року у справі № 160/23444/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, яким позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області щодо неприйняття заяви та прийняти рішення за результатами розгляду заяви громадянки республіки білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зобов`язано Головне управління ДМС України в Дніпропетровській області прийняти заяву громадянки республіки білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та прийняти рішення за результатами розгляду цієї заяви.
Постанова набрала законної сили, відомості про оскарження в касаційному порядку, Єдиний державний реєстр судових рішень не містить.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на встановлені в рамках справи № 160/23444/25 обставини, а саме судом встановлено протиправну бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, яка полягає у неприйнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, хоча розгляд поданих ОСОБА_1 до ГУ ДМС в Дніпропетровській області разом із заявою документів є дискреційними повноваженнями Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
На момент винесення оспорюваного рішення відповідача у цій справі, справа № 160/23444/25 за позовом ОСОБА_1 про оскарження бездіяльності ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо не розгляду її заяви про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, перебувала в провадженні адміністративного суду, а отже у цій справі суд дійшов висновку про передчасність ухвалення оспорюваного рішення відповідача про примусове видворенні за межі України ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 77, 134, 139, 243-246, 288 КАС України, суд
ВСТАНОВИВ:
Задовольнити позов ОСОБА_1 до Відділу № 9 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства – повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення за № 1264100100000636 від 05 листопада 2025 року, винесене начальником Відділу № 9 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Білорусі, адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду з дня його проголошення.

Суддя:	    	С. В. Ткаченко