Справа № 133/4033/25
Провадження № 22-ц/801/1359/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дем`янова Ж. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року	Справа № 133/4033/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),
суддів: Рибчинського В.П., Голоти Л.О.
за участю секретаря судового засідання: Ходакової М. Г.
позивач: АТ «Акцент-Банк»
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ «Акцент Банк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25.03.2026 року у справі за позовом АТ «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,–
Встановив
27.10.2025 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказало, що 30.07.2024 року ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» уклали кредитний договір, шляхом приєднання ОСОБА_1 до Умов та правил надання банківський послуг в А-Банк, підписання заяви щодо встановлення кредитного ліміту на веб-сайті позивача https://a-bank.com.ua/terms. Згідно договору АТ «Акцент-Банк» зобов`язалося надати кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту 200 тис грн на рахунок, строком на 240 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 40,80% на рік на суму залишку заборгованості та видати платіжну картку. ОСОБА_1 зобов`язався надати своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за відсотками , а також іншими витратами відповідно до умов договору. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання виконало в повному обсязі ,відкрило рахунок і встановило ОСОБА_1 кредитний ліміт , в свою чергу, ОСОБА_1 , користуючись зазначеним кредитним лімітом , свої зобов`язання щодо погашення заборгованості не виконував ,у зв`язку із чим у нього станом на 26.10.2025 року виникла заборгованість у розмірі 179604,29 грн, з яких 114 490,7 – заборгованість за тілом кредиту, 64 363,59 – заборгованість за відсотками, 750 грн – пеня.
АТ «Акцент-Банк», посилаючись на викладене і на порушення його прав , просило стягнути з боржника ОСОБА_1 на його користь заборгованість у вищевказаній сумі.
Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 25.03.2026 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк» просить зазначене рішення скасувати ,а у справі ухвалити нове рішення ,яким позов задовольнити в повному обсязі. Вказало, що суд безпідставно послався на відсутність підпису відповідача на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, оскільки в анкеті-заяві ОСОБА_1 власноруч підтвердив факт ознайомлення з ними та зобов`язався регулярно ознайомлюватися зі змінами, розміщеними на сайті банку. Суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості, оскільки ОСОБА_1 отримав кредитну картку, користувався кредитними коштами та підписав заяву про встановлення кредитного ліміту, в якій визначені істотні умови кредитування, зокрема відсоткова ставка та строки повернення кредиту. Заява була підписана електронним підписом, використання якого ОСОБА_1 погодив в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
В судове засідання сторони не з`явились, ОСОБА_1 та представник АТ «Акцент-Банк» про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, що підтверджено довідкою про доставку електронного документу про вручення судової повістки АТ «Акцент-Банк» та повернутим рекомендованим повідомленням з повісткою ОСОБА_1 , яка надсилалася на його адресу Окрім того, при подачі апеляційної скарги, представник АТ «Акцент-Банк» просив проводити розгляд апеляційної скарги за його відсутності. Тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін.
Колегія суддів перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин ,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволення позову, суд виходив із того, що між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 фактично укладено кредитний договір № б/н,згідно якого ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 200 тис. грн на строк на 240 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 40,80% на рік на суму залишку заборгованості. Строк кредитування за договором становить 240 місяців, а тому право банку на дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості могло виникнути лише за умови належного погодження сторонами такого права та дотримання встановленої законом процедури його реалізації. При цьому суд установив, що анкета-заява, заява щодо встановлення кредитного ліміту та паспорт споживчого кредиту, підписані відповідачем, не містять умов щодо дострокового повернення кредиту. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять доказів ознайомлення та погодження їх відповідачем, а роздруківка із сайту банку не є належним доказом, оскільки залежить від волевиявлення банку та може змінюватися ним в односторонньому порядку. Крім того, суд врахував положення ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до яких реалізація кредитором права на дострокове повернення кредиту можлива лише після направлення позичальнику відповідної вимоги та невиконання її у встановлений законом строк. Однак , позивач належних та допустимих доказів направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту та отримання її останнім не надав .За таких обставин суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення кредитних коштів, а заявлені позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає, що із вказаними висновками повністю погодитись не можна, оскільки суд дійшов до них ,неправильно застосувавши норми матеріального і порушивши норми процесуального права щодо оцінки доказів та встановлення обставин справи, чим допустив хибний висновок про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно послався на відсутність підпису відповідача на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, оскільки в анкеті-заяві ОСОБА_1 власноруч підтвердив факт ознайомлення з ними та зобов`язався регулярно ознайомлюватися зі змінами, розміщеними на сайті банку не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доводи є безпідставними, оскільки суд не вказував про відсутність підпису відповідача на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, а зазначив те, що в матеріалах справи відсутні докази, що саме з цими умовами і правилами надання банківських послуг ознайомився ОСОБА_1 . Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки надані АТ «А-Банк» Умови та Правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Щодо доданого позивачем паспорту споживчого кредиту «Кредитна картка «Вигода», як на підставу обґрунтованості заявлених вимог, суд вважає за необхідне вказати наступне. Згідно із ч.2 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» до укладення укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію"), із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Наданий позивачем до позовної заяви паспорт споживчого кредиту, який підписаний накладенням електронного підпису ОСОБА_1 , містить зауваження про те, що інформація зазначена в ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 04.08.2024 року. Більше того, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в ньому, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
Також, у розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що наведені у ньому обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача і цей документ не є складовою укладеного договору.
Таким чином, надані АТ «Акцент-Банк» Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, а також паспорт споживчого кредиту не можуть вважатися належними та достатніми доказами погодження ОСОБА_1 саме тих умов кредитування, на які посилається банк як на підставу заявлених вимог. Сам по собі факт підписання анкети-заяви та підтвердження ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг не свідчить про погодження ОСОБА_1 усіх істотних умов кредитного договору. Крім того, паспорт споживчого кредиту за своєю правовою природою є документом, який надається споживачу до укладення договору з метою інформування про можливі умови кредитування, а не підтверджує факт досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору. За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність належних та допустимих доказів погодження сторонами умов кредитування у редакції, на яку посилається позивач.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості, оскільки ОСОБА_1 отримав кредитну картку, користувався кредитними коштами та підписав заяву про встановлення кредитного ліміту, в якій визначені істотні умови кредитування, зокрема розмір відсоткової ставки та строки повернення кредиту, заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Апеляційним судом встановлено, що між 30.07.2024 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого АТ «Акцент-Банк» зобов`язалося надати кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту 200 тис грн на рахунок, строком на 240 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 40,80% на рік на суму залишку заборгованості та видати платіжну картку, а ОСОБА_1 зобов`язався надати своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за відсотками , а також іншими витратами відповідно до умов договору. Відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складають кредитний договір № б/н від 30.07.2024) в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.(а.с.10)
Банк свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 30.07.2024 виконав в повному обсязі, надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на строк на 240 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 40,80% на рік на суму залишку заборгованості, які передбачені вищезазначеними кредитним договором.
Натомість, відповідач ОСОБА_1 всупереч умов кредитного договору, в процесі користування кредитними коштами, свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача станом на 26.10.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 179604,29 грн., яка складається з наступного: - 114 490,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 64363,59 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, 750 грн. – пеня. 
З виписки по картці за договором б/н за період з 30.07.2024 року по 26.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 використовував кредитні кошти та здійснював погашення кредиту.(а.с.15-26).
Як вбачається з матеріалів справи, випискою з особового рахунку ОСОБА_1 ,останній користувався кредитними коштами, зокрема, отримав кредитних коштів на суму 114 490,70 (.а.с. 15), однак взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. Разом з тим, надані АТ «Акцент-Банк» Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, а також паспорт споживчого кредиту не можуть вважатися належними та достатніми доказами погодження відповідачем саме тих умов кредитування, на які посилається банк як на підставу заявлених вимог. 
Так ,з матеріалів справи неможливо встановити, який саме тарифний план був обраний ОСОБА_1 , оскільки до справи додано Тарифи за карткою «Зелена», тоді як паспорт споживчого кредиту оформлений щодо кредитної картки «Вигода». Таким чином, наявні у справі докази не дають можливості достовірно встановити умови нарахування відсотків, їх розмір та порядок обчислення.
Враховуючи, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 відсотків та інших платежів, розмір яких належними та допустимими доказами не підтверджено. 
Водночас, як вбачається з виписки по картковому рахунку за договором б/н за період з 30.07.2024 року по 26.10.2025 року, ОСОБА_1 фактично використовував кредитні кошти та частково здійснював погашення заборгованості. В результаті сума неповернутого тіла кредиту складає 114 490,70 грн, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що саме заборгованість за тілом кредиту у розмірі 114 490,70 грн і доведеною достовірними і достатніми доказами, а тому остання підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк».
Щодо стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені у розмірі 750 грн,то ці втмоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. 
Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Вказана правова позиція є сталою та неодноразово була застосована судами різних інстанцій при розгляді справ про стягнення кредитної заборгованості, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 752/30967/21, 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23, від 31 січня 2024 року № 183/7850/22.
Таким чином, враховуючи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України необхідно відмовити у задоволенні вимог банку в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача неустойки у вигляді пені за кредитним договором.
У зв`язку з тим, що суд невірно застосував норми права та невірно встановив обставини справи , що мають значення для її розгляду, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про цілковиту відмову у задоволенні позову, рішення суду підлягає скаусванню, з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором фактично використаних ним кредитних коштів у розмірі 114 490,70 грн .
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішенням, яким стягнути заборгованість у розмірі 114 490,70 грн фактично використаних коштів.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» підлягають задоволенню частково, а саме на 63,74 %, то судові витрати за подання позову у розмірі 2422,4 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,6 необхідно стягнути з ОСОБА_1 відповідно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 1544,04+2316,05=3860,09 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України 
Постановив:
Апеляційну скаргу АТ "Акцент Банк" задовольнити частково.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25.03.2026 року скасувати.
Позовні вимоги АТ "Акцент-Банк" до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь АТ "Акцент-Банк" кредитну заборгованість у розмірі 114 490,70 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на користь АТ «Акцент Банк» у розмірі 3860,09 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук 

судді: Л.О. Голота

В.П. Рибчинський