Справа № 420/6255/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Вайцеховської Наталії Костянтинівни Юридичного департаменту Одеської міської ради про відмову в проведенні реєстраційних дій №83033607 від 27.01.2026 року;
- зобов`язати Юридичний департамент Одеської міської ради здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на об`єкт нерухомості житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі її заяви №70486625 від 11.12.2025 року.
В обґрунтування вказаних позовних вимог було зазначено, що позивач є власником нерухомого майна, житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 22.06.2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Скадовського нотаріального округу Вербовським В.М. за №2062. 
З метою внесення інформації у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про вказане майно, позивач звернулася з відповідною заявою про державну реєстрацію прав до Юридичного департаменту Одеської міської ради, додавши усі необхідні правовстановлюючі документи відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Водночас, за результатами розгляду заяви позивача від 11.12.2025 року державним реєстратором було прийнято рішення №83033607 від 27.01.2026 року про відмову в проведенні реєстраційних дій.
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради, позивач звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.
Ухвалою суду у справі №420/6255/26 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст.262 КАС України. Вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи в електронній формі.
Під час розгляду даної справи від представника Юридичного департаменту Одеської міської ради до суду надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що враховуючи приписи чинного законодавства щодо обов`язку державного реєстратора перевірити відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, для проведення державної реєстрації права власності позивача, яке виникло до 1 січня 2013 року, інформація про яке також відсутня в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстратору обов`язково відповідно до положень Закону необхідні відомості з паперових носіїв Скадовської філії комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради станом саме на 01.01.2013 року. З метою отримання відповідних відомостей державним реєстратором Юридичного департаменту направлено запит до КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради від 18.12.2025 року. КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради у відповідь на даний запит зазначило, що надати інформацію щодо об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: Херсонська обл., Скадовський р-н, м.Скадовськ, вул. Софіївська, буд. 80-а, не має змоги, так як робота Скадовської філії КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на даний час не відновлена (тимчасово знаходиться під окупацією зс рф). Таким чином, державний реєстратор діяв виключно у відповідності до вимог чинного законодавства та вжив усіх передбачених Законом заходів, спрямованих на отримання інформації, необхідної для проведення державної реєстрації прав. Направлення відповідного запиту до КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради підтверджує належне виконання державним реєстратором своїх повноважень. Той факт, що територія, на якій розташоване майно, про реєстрацію якого заявлено позивачем, є окупованою, не звільняє державного реєстратора від обов`язку перевірити факт набуття, зміни чи припинення заявленого речового права. Крім того, поданий позивачем правовстановлюючий документ та реєстраційний напис на ньому може засвідчувати лише факт набуття такого права у 2002 році, але не підтверджує наявність такого права станом на 01.01.2013 року, тобто до запровадження Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Договір купівлі-продажу дійсно є носієм інформації як вказує позивач, але він підтверджує лише інформацію щодо права власності станом на 25.06.2002 року та не може підміняти собою інформацію з паперових носіїв інформації БТІ станом на 01.01.2013 року.
Також до суду від представника Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що Міністерство юстиції України у подібних правовідносинах зазначало, що якщо архів нотаріуса чи органу місцевого самоврядування перебуває на тимчасово окупованій території України або знищено і підтвердити державну реєстрацію права власності на паперових носіях підприємств БТІ неможливо. Тоді єдиним способом для захисту прав на нерухоме майно є звернення до суду з позовом про визнання права власності у разі втрати документа, який засвідчує таке право.
Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Судом під час розгляду справи встановлено наступне. 
Згідно наданого позивачем Договору купівлі-продажу від 22.06.2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Скадовського нотаріального округу Вербовським В.М. за №2062 ОСОБА_1 придбала житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 31.08.2023 року №5105-5002935243.
11.12.2025 року позивач звернулась до Юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме на вищевказаний житловий будинок.
Рішенням державного реєстратора Юридичного департаменту Одеської міської ради від 16.12.2025 року №82428863 вищевказану заяву було залишено без руху на підставі п.1 ч.3 ст.10 та п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» через неподання заявником відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року. Зокрема, у рішенні було зазначено, що під час розгляду заяви позивача було здійснено пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року, в результаті якого встановлено, що інформація про реєстрацію права власності на житловий будинок позивача відсутня, а тому заявник має право протягом 30 робочих днів з дня отримання рішення про залишення заяви без руху самостійно усунути обставини, які стали підставою для його прийняття, а саме надати відповідну інформацію у вигляді довідки, листа тощо від компетентних органів, після чого розгляд заяви буде відновлено.
18.12.2025 року з метою отримання відповідних відомостей державним реєстратором Юридичного департаменту направлено запит до КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, у відповідь на який КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради зазначило, що надати інформацію щодо об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: Херсонська обл., Скадовський р-н, м.Скадовськ, вул. Софіївська, буд. 80-а, не має змоги, так як робота Скадовської філії КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на даний час не відновлена (тимчасово знаходиться під окупацією рф).
Враховуючи вищевказані обставини, 27.01.2026 року державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради прийнято рішення №83033607 про відмову в проведенні реєстраційних дій з підстав завершення строку, встановленого ч.3 ст.23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для усунення обставин, що були підставою для прийняття рішення залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху, а саме юридичні обставини позбавляють можливості здійснити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. 
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Дослідивши адміністративний позов, відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
За ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (далі – Закон №1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Відповідно до п.1 ч.1 статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно п.1 ч.1 статті 4 Закону №1952-IV державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.
Відповідно до п.1 ч.1 статті 27 Закону №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Як було встановлено судом, позивач звернулася до Юридичного департаменту Одеської міської ради для державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , надавши при цьому Договір купівлі-продажу від 22.06.2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Скадовського нотаріального округу Вербовським В.М. за №2062.
При цьому, згідно ч.3 статті 3 Закону №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Відповідно до п.1 ч.3 статті 10 Закону №1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
Згідно п.2 ч.3 ст.10 Закону №1952-IV державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
За ч.2 статті 18 Закону №1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.
На підставі ч.8 статті 18 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Відповідно до п.3 ч.3 статті 10 Закону №1952-IV державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії..
Отже, державний реєстратор зобов`язаний, відповідно до законодавства, перевірити належність наданих документів, в даному випадку, під час проведення державної реєстрації права, що виникло в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року.
Відповідно до п.4 ч.1 статті 24 Закону №1952-IV підставою для відмови в державній реєстрації є те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Згідно ч.2 статті 24 Закону №1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.
Як було встановлено судом, з метою отримання відповідних відомостей про реєстрацію речового права до 1 січня 2013 року на відповідний житловий будинок за адресою: Херсонська обл., Скадовський р-н, м. Скадовськ, вул. Софіївська, буд. 80-а, державним реєстратором Юридичного департаменту 18.12.2025 року було направлено запит до КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради. Водночас, у відповідь на вказаний запит КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради повідомило, що надати інформацію щодо об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: Херсонська обл., Скадовський р-н, м. Скадовськ, вул. Софіївська, буд. 80-а, не має змоги, так як робота Скадовської філії КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на даний час не відновлена, оскільки тимчасово знаходиться під окупацією РФ.
Оскільки на запит державного реєстратора до КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради необхідні відомості щодо об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , надані не були через перебування Скадовської філії КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на окупованій території, відповідач, на думку суду, обґрунтовано відмовив позивачу у державній реєстрації права власності на житловий будинок на підставі п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV.
На думку суду, в межах спірних правовідносин покладення Законом №1952-IV на державного реєстратора обов`язків під час проведення державної реєстрації прав (що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року) запитувати у БТІ інформацію, необхідну для такої реєстрації, є дискреційними повноваженнями відповідача, а тому у суду відсутні підстави зобов`язувати державного реєстратора здійснити реєстрацію права власності позивача на житловий будинок всупереч нормам Закону №1952-IV
Суд акцентує увагу на тому, що Закон №1952-IV встановлює дійсність речових прав на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року за умови, що реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, проте, такі умови державний реєстратор зобов`язаний перевірити шляхом запиту від БТІ необхідної інформації.
Суд вважає слушним твердження відповідача у відзиві на адміністративний позов, що поданий позивачем правовстановлюючий документ та реєстраційний напис на ньому може засвідчувати лише факт набуття такого права у 2002 році, але не підтверджує наявність такого права станом на 01.01.2013 р., тобто до запровадження Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Суд також погоджується з думкою відповідача, що реєстраційний напис на договорі купівлі-продажу позивача станом на 2002 рік не дає можливості державному реєстратору достовірно встановити обставини наявності, зміни або припинення такого речового права до 01.01.2013 року, що, у свою чергу, виключає можливість використання такого напису як достатньої підстави для державної реєстрації прав, як помилково вважає позивач.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
На підставі вищезазначеного, судом за результатами розгляду справи не вбачається підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради.
Верховний Суд неодноразово посилався на низку рішень Європейського суду з прав людини, які розкривають підхід до обґрунтованості судових рішень.
Як зазначив Верховний Суд, ЄСПЛ у справі «Салов проти України» наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо вмотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Викладені в цьому рішенні мотиви та аргументи дають, на думку суду, відповідь на всі суттєві доводи сторін у справі.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Розподіл судових витрат не проводити.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повне найменування сторін по справі:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач – Юридичний департамент Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Думська площа, 1, код ЄДРПОУ 26302537).

Суддя О.В. Білостоцький 

.