Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
704/32/26
16.06.2026 року м. Тальне 
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої-судді: Воронкової І.Г.
секретаря судового засідання: Джуській Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Служба у справах дітей Уманської міської ради, Відділ "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Тальнівської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

встановив:
Позивачка звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у зареєстрованому шлюбі, але проживали однією сім`єю. За час спільного проживання у сторін народилася дитина – син ОСОБА_3 . Дитина народилася в Республіці Польща. З 2022 року сім`я проживає окремо, дитина проживає з матір`ю в м. Умань Черкаської області, яка повністю займається вихованням дитини, забезпечує її побут, лікування та розвиток. Батько дитини залишився проживати на території Республіки Польща. З моменту розірвання стосунків він усунувся від виконання батьківських обов`язків: не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її здоров`я та матеріально не допомагає. На даний час виникла критична потреба у юридичному закріпленні місця проживання дитини з матір`ю, через вступ у перший клас школи, та потреба в аліментах на дитину.
В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивача подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не подавав.
Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності суду не подавали.
Розглянувши заяву представника позивачки, дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до завіреного перекладу з польської мови акту про народження дитини – ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження зазначено – ОСОБА_4 , Польща; батьком записано – ОСОБА_5 , мати – ОСОБА_1 (а.с. 9-10).
04.05.2021 року перед керівником відділу реєстрації актів громадського стану у ОСОБА_6 визнав батьківство дитини, якого стосується дане свідоцтво, і замість існуючих даних розмістили батьком – ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).
Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України, виданої Генеральним Консульством України в Кракові, № 61317/19-536-793 від 17.09.2020 року, підтвердили що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований громадянином України (а.с. 12).
Дослідивши довідку, видану Дошкільним навчальним закладом ясла – садок комбінованого типу № 12 м. Умань, № 01-19-03/01-01 від 13.01.2026 року, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що її син – ОСОБА_3 дійсно відвідує даний дошкільний навчальний заклад, група № 11 з 01.09.2024 (наказ № 94 від 28.08.2024 року) (а.с. 13).
Як зазначає позивачка в позовній заяві, відповідач участі в утриманні та вихованні сина не бере, фінансову допомогу не надає.
Що стосується позовної вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина, суд приходить до висновку про задоволення даної вимоги, виходячи з наступного.
Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ст. 181 СК України).
Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову в цій частині та необхідності його задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне.
Позивачка, звертаючись до суду з даною вимогою, обгрунтовувала її тим, що на даний час виникла критична необхідність зареєструвати місце проживання дитини за адресою, за якою зареєстрована позивачка, але вона цього зробити не може, оскільки потрібна згода на це батька, а він перебуває за кордоном, зв`язку з ним немає, що робить отримання згоди неможливим.
Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 10.02.2026 року щодо реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без згоди батька, № 01-09/1290 від 13.02.2026 року, виконавчий комітет Тальнівської міської ради зазначив, що у разі ненадання одим із батьків згоди відповідно до вимог п. 17, реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до п. 33 порядку до постанови. Згода батька не надається, якщо судом визначено місце проживання дитини з матір`ю (а.с. 37).
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з вимогами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.
При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивачки не підлягає задоволенню, так як відсутній спір між нею та відповідачем щодо місця проживання дитини з матір`ю. Як зазначає сама позивачка у позовній заяві, їй потрібно визначити місце проживання дитини з нею через те, що вона не має можливості зареєструвати сина за адресою, за якою зареєстрована вона, так як немає згоди на це батька. Тому суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги є недоведеними.
Крім того, слід зазначити, що питання про реєстрацію місця проживання осіб, в тому числі неповнолітніх дітей визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад", зокрема затвердженим даною постановою Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування).
Так, згідно пунктів 16, 17 зазначеного Порядку 16 визначено, що місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку.
З урахуванням вищенаведеного, суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до часткового задоволення.
Керуючись ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ухвалив :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви 13.01.2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
Рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.Г. Воронкова