СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/27095/25
пр. № 2/759/4014/26

28 травня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у розмірі 252 900,00 грн., моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн., судові витрати покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.06.2023 оку з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , транспортного засобу Volvo д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та транспортного засобу Ford д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .
Позивач зазначає, що загальна вартість відновлювального ремонту належного йому транспортного засобу Ford д.н.з. НОМЕР_3 , складає 252 900,00 грн. Незважаючи на вину у скоєній ДТП, ОСОБА_2 завдані позивачу збитки не відшкодував. Надіслана позивачем відповідачу претензія залишена без задоволення. 
Також позивач вказує на завдання йому моральної шкоди через пошкодження внаслідок ДТП належного йому автомобіля, що полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких зазнав позивач, а саме переживання та стрес, пов`язані з усвідомленням факту пошкодження власного майна та усвідомлення того, що він міг отримати тілесні ушкодження, а також нервове напруження, пов`язане з процесом оформлення ДТП та подальшим врегулюванням ситуації, відсутністю можливості користуватися своїм транспортним засобом. Моральну шкоду позивач оцінює у 200 000,00 грн.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
18 листопада 2025 року від представника позивача - адвоката Гулійчука С.В. надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання.
23 грудня 2025 року на адресу суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Куцького Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, яким визнано вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. Ураховуючи той факт, що автомобіль Skoda д.н.з. НОМЕР_1 , був офіційно застрахований згідно поліса №210939595 в ТДВ СК «Мотор-Гарант», представник відповідача вважає, що позивачем заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача. Також вказано, що наданий позивачем звіт про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням майна є неналежним доказом у справі, оскільки не відповідає Методиці, складений з істотними порушеннями порядку проведення досліджень без дотримання прав інших заінтересованих осіб під час огляду КТЗ, складання та відображення результатів дослідження. Зокрема, представник відповідача вважає, що позивачем повністю не доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли рівня страждань, що може бути підставою для стягнення моральної шкоди, жодних доказів на підтвердження завдання з вини відповідача позивачу моральної шкоди останнім суду не надано.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2026 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
29 квітня 2026 року від представника позивача - адвоката Гулійчука С.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення по справі, до яких долучено довідку АТ КБ «ПриватБанк» про надходження на банківський рахунок ОСОБА_1 01.07.2025 від МТСБУ страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн, Коментар до платежу: Виплата по справі №125688 згідно наказу №3.1/20349 від 30.06.2025, т.з. НОМЕР_3 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду.
Представник відповідача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов наступних висновків.
За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 02.06.2023 о 19.50 траса АД МО-6 км. 50 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Skoda д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху та перестроювання, не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки для руху, не надав дорогу транспортному засобу Volvo д.н.з. НОМЕР_2 під час керуванням ОСОБА_3 , який рухався по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, що призвело до їх зіткнення, внаслідок якого транспортний засіб Volvo д.н.з. НОМЕР_2 некеровано зіткнувся з транспортним засобом Ford д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.1 та 10.3 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Постановою Макарівського районного суду Київської області від 10 квітня 2025 року у справі 370/635/25 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, постановлено закрити за закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
Відповідно до постанови, дії ОСОБА_2 підлягають кваліфікації за ст. 124 КУпАП. Вина ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху, і як наслідок у дорожньо-транспортній пригоді, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 261935 від 04.03.2025; схемою місця дтп, висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 05.08.2024 № 2248/23-25, згідно якого за умов, що маневр автомобіля «Skoda Kodiaq», д.н.з. НОМЕР_1 являв небезпеку для руху водію автомобіля «Volvo FH12», д.н.з. НОМЕР_2 , тобто змушував водія ОСОБА_3 вдаватись до зміни режиму руху автомобіля «Volvo FH12», д.н.з. НОМЕР_2 , дії водія ОСОБА_2 , не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 05.08.2024 № 2248/23-25, за умов, що маневр автомобіля «Skoda Kodiaq», д.н.з. НОМЕР_1 створював небезпеку для руху автомобіля «Volvo FH12», д.н.з. НОМЕР_2 і змушував водія ОСОБА_3 вдатися до екстреної зміни режиму руху, дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР.
Постанова набрала законної сили 21.04.2025.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.
Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини.
За таких обставин, суд доходить висновку, що дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, яка керувала автомобілем Skoda д.н.з. НОМЕР_1 , та вчинила дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого позивачу завдано матеріальні збитки, є єдиною винною особою, дії якої призвели до ДТП та пошкодження автомобіля, належного позивачу.
З метою визначення розміру матеріального збитку, позивач звернувся до оцінювача ФОП ОСОБА_4 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності 214/2022 від 27.05.2022).
Відповідно до Звіту №37/13.06.23 про оцінку вартості матеріального збитку КТЗ Ford д.н.з. НОМЕР_3 складеного 19.06.2023, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Ford д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок пошкодження при ДТП, складає 591 730,38 грн.
У Звіті зроблено висновки, що ринкова вартість автомобіля «Ford д.н.з. НОМЕР_3 до пошкодження складає 591 730,38 грн. Вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу автомобіля складає 1 406 671,45 грн. Значення коефіцієнту фізичного зносу складає 0,4635, утилізаційна вартість КТЗ 191 124,00 грн.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала.
Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Водночас, положеннями ч. 1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З матеріалів справи вбачається, що станом на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СК «Мотор-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №210939595. Ліміт страхового відшкодування за шкоду, завдану майну 160 000,00 грн. Франшиза 0,00 грн. Строк дії полісу до 01.10.2023.
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про надходження на банківський рахунок, ОСОБА_1 , 01.07.2025 року МТСБ виплатило страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн. Коментар до платежу: Виплата по справі №125688 згідно наказу №3.1/20349 від 30.06.2025 року, т.з. НОМЕР_3 .
Отже, страховик виконав умови укладеного між ним та винною у ДТП особою договору, та здійснив виплату у межах ліміту страхового відшкодування у сумі 160 000,00 грн., що на переконання позивача, не відображає повної вартості матеріальних збитків, завданих йому через пошкодження з вини відповідача транспортного засобу. 
З урахуванням висновку про вартість майна, викладеного у звіті від 19.06.2023 № 37/13.06.23, позивач просить стягнути з відповідача, як винної у ДТП особи, матеріальні збитки у розмірі 252 900,00 грн.
Відповідно до частин першої-другої ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Відтак, у даному випадку, відшкодування шкоди власнику транспортного засобу винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, ґрунтується на вимогах закону. При цьому позивачем доведено належним доказом розмір завданого йому матеріального збитку внаслідок пошкодження належного йому автомобіля з вини відповідача.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, п.71 у справі 755/18006/15-ц, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).
Відповідно до Постанови КЦС ВС від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
При цьому, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або робіт, необхідних для відновлення речі (ст. 1192 ЦК України)
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Системний аналіз ст. 22 ЦК України частини другої ст. 1192 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту.
Саме такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 910/15796/20.
Отже, враховуючи, що відповідно до Звіту №37/13.06.33 від 19.06.2023 року, який суд бере до уваги, як належний доказ, вартість матеріального збитку складає 591 730,38 грн, суму сплаченого страховиком страхового відшкодування 160 000,00 грн, з урахуванням положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, заявлених позовних вимог, реальними збитками, які підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача є 252 900,00 грн.
Вказаний звіт про визначення вартості матеріального збитку відповідачем не спростований. Не погоджуючись із розміром завданого позивачу матеріального збитку, відповідач своїм право на з`явлення клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, здійснення такої експертизи самостійно та подання Висновку в порядку статті 106 ЦПК України чи подання рецензії на Звіт, не скористався, не вчинив абсолютно жодних дій проти оскарження позовних вимог, які були заявлені проти нього на підставі Звіту, виконаного ФОП ОСОБА_4 (сертифікат суб`єкта оціночної діялності 214/2022 від 27.05.2022) на замовлення позивача.
У свою чергу, позивач, користуючись принципом диспозитивності та вільного здійснення стороною своїх прав, заявив свої вимоги саме на підставі вказаного Звіту.
Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.
Документом, який здійснює методичне регулювання товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092.
Відповідно до п.1.2 Методики Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням які регламентують оцінку цих видів транспорту.
Відповідно до пп. д), е) п. 1.4 Методики Методика застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», п. 4.3. Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
За підсумками вказаного, відповідно до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобі: затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 було складено Звіт №37/13.06.33 від 19.06.2023.
Відтак, недоречною є вказівка відповідача на те, що свої вимоги в частині обґрунтування розрахованого розміру майнової шкоди позивач доводить звітом суб`єкта оціночної діяльності, оскільки такий доказ самостійно є належним та допустимим, з чого також виходить і судова практика правозастосування.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на недоведеність позивачем наявності у нього обов`язку по відшкодуванню матеріальних збитків, проте су разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, з урахуванням встановлених обставин та досліджених судом доказів, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, завдані внаслідок пошкодження з вини ОСОБА_2 належного ОСОБА_1 транспортного засобу, матеріальні збитки у розмірі 252 900,00 грн. 
Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст. 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).
Таким чином, оскільки внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача, було пошкоджено власність позивача, засіб пересування, який використовувався щоденно в його інтересах, у зв`язку з чим позивач тривалий час позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, були суттєво порушено його життєві плани, так як, проведення вимушеного незапланованого ремонту транспортного засобу вимагало значних додаткових зусиль та часу, тому керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд вважає, що позивачу було завдано моральну шкоду, яку з врахуванням обставин справи та тривалості порушеного права, визначає в розмірі 10 000,00 грн., яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 як винної у ДТП особи.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 715,69 грн. (58,04%).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) майнову шкоду у розмірі 252 900 (двісті п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот) гривень 00 копійок та моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 715 (дві тисячі сімсот п`ятнадцять) гривень 69 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Повний текст рішення складено 28 травня 2026 року.

Суддя Н.О. Горбенко