ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
27 травня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/616/26 	
14:34 год
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Скраль Т.В.,
при секретарі Колушкіна Ю.В.,
за участю сторін:
позивач:  ОСОБА_1 – у судове засідання не з`явився,
представник позивача: адвокат Ігнатенко Сергій Сергійович,
відповідач: Закарпатська митниця - представник Фекете Вікторія Андорівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі уповноваженого представника Ігнатенко Сергія Сергійовича (88018, Закарпатська область, Ужгород, вул. Івана Чендея, 33а, офіс 5) до Закарпатської митниці (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 20, код ЄДРПОУ 43985560) про визнання протиправними та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:
У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 27 травня 2026 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі складено 27 травня 2026 року.
09 лютого 2026 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Ігнатенко Сергія Сергійовича звернулося з позовною заявою до Закарпатської митниці, в якій просить: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Закарпатської митниці форми «Р» від 19.01.2026 року за № UA305000202635; 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Закарпатської митниці форми «Р» від 19.01.2026 року за № UA305000202636. 
16 лютого 2026 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

1. Позиції сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято Відповідачем з порушенням права Позивача на складання і подання письмових заперечень на акт перевірки від 09.01.2026 за № 0007/26/7.7 19/3680707011, оскільки цей акт було отримано Позивачем засобами поштового зв`язку 25 січня 2026 року (копія конверту та трекінгу відстеження додаються), тоді як оспорені рішення про визначення ОСОБА_1 грошових зобов`язань прийнято 19 січня 2026 року. Тобто податкові повідомлення-рішення відповідачем прийнято раніше, ніж Позивачу вручено відповідний акт перевірки. Податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 19 січня 2026 року за № UA305000202635, яким донараховано грошове зобов`язання за платежем «мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами» у розмірі 123 667,81 гривень, складено з порушенням вимог Порядку надсилання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (затвердженого наказ Міністерства фінансів України від 09.10.2025 № 513), оскільки у його розділі «загальна сума словами» вказано про донарахування грошових зобов`язань у розмірі «сто двадцять тридцять тисяч сім гривень 81 копійка». шістсот шістдесят Відтак, у цьому загальну суму донарахованих грошових зобов`язань словами визначено невірно. Тут відображено прописом не існуюче числове значення. Щодо загального формулювання у листі уповноваженого митного органу Угорщини від 31.12.2024 за № 1713036692 стосовно того, що нібито «статус походження товару, зазначеного у сертифікаті з перевезення EUR.1 № D 0353683 не може бути перевірений, оскільки необхідні підтверджуючі документи не були надані експортером», то такі самі по собі походження імпортованого Позивачем товару «транспортний засіб марки BMW, модель 545е, номер шасі НОМЕР_2 » саме з Європейського Союзу не спростовують. Адже, зазначена в Акті перевірки відповідь (лист) уповноваженого митного органу Угорщини «документально підтверджених відомостей щодо країни походження, які відрізняються від задекларованих» не містять . Також Закарпатська митниця у акті перевірки жодних обставин, які могли б викликати сумніви щодо походження товару, ввезеного Позивачем, не навела. В акті перевірки взагалі відсутня інформація, підтверджена відповідними первинними документами чи іншими матеріалами, яка б свідчила про подання Позивачем недостовірних документів або інформації, а також про вчинення ним інших протиправних дій, що призвели до заниження обов`язкових митних платежів. Зокрема не зафіксовано розбіжностей між даними, поданими платником податків для митного оформлення, та фактичними обставинами, встановленими під час перевірки. Крім того, в акті не зазначено про наявність первинних документів чи інших доказів, які б підтверджували наявність порушень. Як і відсутні дані про надання Держмитслужбою доручення на проведення вибіркової перевірки Позивача. Більше того, в акті перевірки від 09.01.2026 за № 0007/26/7.7-19/3680707011 Закарпатська митниця на існування доказів, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу Угорщини до експортера за наданням належних документів на підтвердження статусу походження товару, чи відповіді експортера не містить. У свою чергу, подані Позивачем документами підтверджується, що «транспортний засіб марки BMW, модель 545е, номер шасі НОМЕР_2 » виготовлено у Федеративній Республіці Німеччини, проходив сервісне обслуговування у Королівстві Бельгія, був придбаний у контрагента, який зареєстрований у Польщі, та ввезений на митну території України з Польші. Тобто, відповідний транспортний засіб був виготовлений, обслуговувався та був придбаний Позивачем на території ЄС. Такий транспортний засіб за межі країн ЄС до його придбання Позивачем не виходив, що підтверджується сертифікатом EUR.1 копія якого додається. Як вже було наголошено, сертифікат про походження товару форми EUR.1 від 22.05.2023 № D 0353683, який подавався до митного оформлення, не анульований, не визнаний недійсним та не відкликаний. Докази того, що цей сертифікат був підроблений або одержаний незаконним шляхом також відсутні. Таким чином, товар «транспортний засіб марки BMW, модель 545е, номер шасі – НОМЕР_2 », який був ввезений Позивачем в Україну, згідно з митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 24.05.2023 № 23UA305130013963U0, походить з Європейського Союзу та відповідає правилам походження, що регулюють преференційну торгівлю з Україною. Під час митного оформлення товарів декларант Позивача надав достатній обсяг документів на підтвердження походження товарів із країн Європейського Союзу, тому до вказаного транспортного засобу правомірно застосований преференційний митний режим в рамках Протоколу 1.
26 лютого 2026 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування зазначають, що з урахуванням отриманої інформації від уповноважених органів Угорщини перевіркою встановлено безпідставне застосування позивачем пільги, передбаченою Угодою, та відповідно відсутність підстав для преференційного оподаткування ввезених товарів при здійсненні їх митного оформлення в Україні за зниженим (тарифна преференція) рівнем ставок ввізного мита за преференцією « 410». Зазначене, не підтвердження преференційного походження товарів в контексті Угоди, стало підставою для визначення податкового зобов`язання на загальну 148401,37 грн., у тому числі:- 123667,81 грн. ввізного мита, - 24733,56 грн. податку на додану вартість. У даному випадку, формальна наявність поданого до митного оформлення Закарпатській митниці сертифікату з перевезення (походження) товарів форми EUR.1, за видачу яких несуть відповідальність експортери, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх необхідних та залежних від нього дій для здійснення декларування «преференційного походження» ввезених товарів та отримання пільги - тарифної преференції. Діючи добросовісно та застосовуючи тарифну преференцію по сплаті ввізного мита за зниженим рівнем ставки ввізного мита, суб`єкт господарювання безсумнівно повинен переконатися, що поставлені експортерами товари дійсно є товарами «преференційного походження» відповідно до положень вищезазначеної Угоди, а не покладатися лише на відповідальність експортерів відповідних декларацій інвойс, декларацій походження та сертифікатів з перевезення (походження) товарів форми EUR.1. Тобто, платником податків, в обґрунтування мотивів вибору контрагента, в ході проведення перевірки не надано достатніх доказів обставин укладання і виконання зовнішньоекономічних договорів, та можливості і необхідності проведення перевірки ділової репутації контрагентів, а також повноважень осіб, які діють від імені таких підприємств. У зазначених зовнішньоекономічних відносинах обов`язок з декларування та визначення і сплати мита та податків, згідно вимог українського законодавства і ратифікованих Верховною Радою України міжнародних договорів України, має саме позивач, а тому саме український учасник зовнішньоекономічної діяльності, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку. Є помилковими посилання представника позивача на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були винесені раніше ніж позивач отримав Акт перевірки, що унеможливлювало право позивача на подання заперечень Так, з Актом про результати перевірки позивач ознайомився особисто 19.01.2026 що засвідчено його особистим підписом про отримання примірника Акта. При цьому позивач не заявив про незгоду із висновками Акта перевірки та про намір подання відповідних заперечень.

Під час розгляду справи по суті уповноважений представник позивача позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.
Представник відповідачів в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечила та просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

2. Обставини, встановлені судом. 
10.11.2023 року Закарпатською митницею направлено запит №7.7-08-2/15/4/8326 до профільного департаменту Державної митної служби з метою перевірки уповноваженим органом іноземної держави преференційного походження товару, оформленого за сертифікатом з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №D 0353683, (а.с.28).
Отримана відповідь від 31.12.2024 року №1713036692 Митного департаменту Центрального управління Національної податкової та митної адміністрації Угорщини, направлена листом ДМСУ від 10.01.2025 №15/15-03-01/7/179, якою не підтверджено преференційне походження товару форми EUR.1 від 22 травня 2023 року № D 0353683, (а.с.64-65).
09 грудня 2025 року наказом Закарпатської митниці № 920 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи» наказано провести документальну невиїзну перевірку дотримання громадянином ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 24.05.2023 №23UA305130013963U0, тривалістю 7 робочих днів з 22 грудня 2025 року у приміщенні Закарпатської митниці за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 220, каб. 8, (а.с. 62).
Перевірка проводилась з 22.12.2025 року по 30.12.2025 року.
09 січня 2026 року за результатами перевірки складено акт № 0007/26/7.7-19/3680707011, (а.с. 65-74).
Документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення громадянином ОСОБА_1 :
- пункту 1 статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції про панєвро-середземноморські преференційні правила походження, ратифікованої Законом України від 08 листопада 2017 року № 2187-VIII, в частині відсутності підтвердження статусу походження товару, ввезеного за декларацією походження, як такого, що походить з певної країни в розумінні Доповнення І та підпадає під дію Угоди, частини першої статті 257 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 24 травня 2023 року №23UA30513001396300 на загальну суму 123 667,81 гривень;
- пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 24 травня 2023 року №23UA305130013963U0 на загальну суму 24 733,56 гривень.
19 січня 2026 року, на підставі акту від 09 січня 2026 року № 0007/26/7.7-19/3680707011, Закарпатською митницею Держмитслужби прийнято податкові повідомлення рішення:
- № UA305000202635, яким збільшили ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем 15010500 у розмірі 123 667,81 грн, (а.с. 20-21);
- № UA305000202636, яким збільшила ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем 14070100 у розмірі 24 733,56 грн. та накладено штрафні санкції 2 473,35 грн, (а.с. 23-24).
Не погодившись із податковими повідомленнями - рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.
Частиною 1 статті 270 Митного кодексу України (далі - МК України) передбачено, що правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 276 МК України визначає, що платниками мита є: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 277 МК України об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.
Отже, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що платники податків, визначені статтею 272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до частини першої статі 277 Кодексу) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.
Частиною першою статті 280 МК України передбачено, що в Україні застосовуються такі види ставок мита: 1) адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 цього Кодексу бази оподаткування; 2) специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 цього Кодексу; 3) комбінована, що складається з адвалорної та специфічної ставок мита.
Відповідно до частин 3-4 статті 280 МК України ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Згідно з частиною п`ятою статті 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Згідно з частинами 1-3 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.
Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.
Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.
Відповідно до частини шостої статті 36 МК України особливості визначення країни походження товару, що ввозиться з територій спеціальних (вільних) економічних зон, розташованих на території України, встановлюються законом.
Статтею 41 МК України передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару або засвідчена декларація про походження товару, або декларація про походження товару, або сертифікат про регіональне найменування товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом цієї країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару. У разі втрати сертифіката приймається його офіційно завірений дублікат. Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями. Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, що стосується товару. Сертифікат про регіональне найменування товару - це документ, який підтверджує, що товари відповідають визначенню, характерному для відповідного регіону країни, виданий компетентним органом відповідно до законодавства країни вивезення товару. У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або митним органом встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені в документах, декларант має право надати митному органу для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості. Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.
Стаття 42 МК України визначає порядок підтвердження країни походження товару.
Згідно з статтею 42 МК України у разі переміщення товару через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару:
1) на товари, до яких залежно від їх країни походження застосовуються кількісні обмеження (квоти) або заходи, вжиті органами державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності в межах повноважень, визначених законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», «Про зовнішньоекономічну діяльність»;
2) якщо митним органом встановлено, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України;
3) якщо для цілей визначення країни походження товару це передбачено законами України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Документи, які підтверджують країну походження товару, не вимагаються в разі, якщо:
1) товари, що переміщуються через митний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню відповідно до цього Кодексу;
2) товари ввозяться громадянами;
3) товари ввозяться на митну територію України в режимі тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування;
4) товари переміщуються митною територією України в режимі транзиту;
5) це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
6) через митний кордон України переміщуються зразки флори, фауни, ґрунтів, каміння тощо для наукових досліджень, відібрані на об`єктах України, розташованих у полярних регіонах або на островах у нейтральних водах Світового океану, що становлять науковий інтерес для України.
Відповідно до частини другої статті 43 МК України у разі виникнення сумнівів щодо дійсності документів про походження товару та/або правильності відомостей, що в них містяться, зокрема щодо відомостей про країну походження товару, митний орган може перевірити факт видачі сертифіката та/або його зміст на веб-сайті компетентного органу (організації), що видав сертифікат, або звернутися у паперовій або електронній формі до такого компетентного органу (організації) із запитом про проведення перевірки автентичності документа про походження товару та відповідності походження товару правилам походження, встановленим цим Кодексом.
Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною ( далі- Угода про асоціацію), з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16 вересня 2014 року № 1678 VII ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.
Відповідно до пункту 1 статті 29 Угоди про асоціацію кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до графіків, встановлених у додатку I-A до цієї Угоди. На виконання цієї Угоди, листом Державної митної служби України «Про графiки зниження ввiзних та вивiзних (експортних) мит» № 15-03/1245 від 26.12.2022 року передбачено ставки ввiзного мита вiдповiдно до Угоди мiж Україною та ЄС на 2023 рік, зокрема, для товарів з кодом УКТ ЗЕД 8703 60 90 10 у розмірі « 2,7» відсотків
Відповідно до статті 2 розділу ІІ «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу І до Угоди про асоціацію, з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу : (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Частиною першою статті 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію, встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію.
Згідно з положеннями цієї статті сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
Таким чином, наявність сертифікату з перевезення товару EUR.1 є обов`язковою та визначальною умовою для застосування преференційного режиму вільної торгівлі до ввезеного позивачем товару.
Статтею 33 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію регулюються питання щодо перевірки підтверджень походження. Так, пунктом 1 цієї статті встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію).
Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію).
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (пункт 5 статті 33 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію).
Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (пункт 6 статті 33 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію).
Згідно з пунктом 54.4 статті 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з наявністю відповіді компетентного органу, що видав документ, або компетентної організації країни, зазначеної як країна походження товару, щодо проведення перевірки документів про походження товару.
Відповідно до матеріалів справи позивач на підставі митної декларації типу ІМ 40 ДЕ від 24 травня 2023 року 23UA305130013963U0 ввіз на митну територію України легковий автомобіль, марка: BMW, модель: 545 E XDRIVE, iдентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 , тип двигуна: гібрид з зовнішньою підзарядкою (бензин), номер двигуна: В58B30C, робочий об`єм циліндрів двигуна: 2998 см3, потужність двигуна: 210 кВт, 
Країна походження: «EU», за кодом УКТ ЗЕД 87036090, із застосуванням ставок ввізного мита (2,7%), країна походження «EU» (гр. 34 МД), фактурна вартість даного товару становить 40 000,00 EUR (гр.42 МД), митна вартість 1 694 079,60 гривень (гр.45 МД), (а.с. 26).
Крім того, відповідачем було надано лист від 26.10.2023 року №15/15-03-01/7/4950, Державної митної служби України про здійснення перевірочних заходів на Волинській та Закарпатській митниці, який слугував підставою скерування запиту, (а.с.129).
Для підтвердження преференційного походження товару до митного оформлення надано сертифікат з перевезення товарів EUR.1 від 22 травня 2023 року № D 0353683, виданий митними органами Угорщини, (а.с. 28-29).
Для проведення перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1, виданих уповноваженим органом Угорщини, Закарпатська митниця звернулась до Державної митної служби, з метою перевірки статусу походження товарів, оформлених із застосуванням тарифних преференцій.
Так, 10.11.2023 року Закарпатською митницею направлено запит №7.7-08-2/15/4/8326 до профільного департаменту Державної митної служби з метою перевірки уповноваженим органом іноземної держави преференційного походження товару, оформленого за сертифікатом з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №D 0353683, (а.с.130).
Отримана відповідь від 31.12.2024 року №1713036692 Митного департаменту Центрального управління Національної податкової та митної адміністрації Угорщини, направлена листом ДМСУ від 10.01.2025 №15/15-03-01/7/179, якою не підтверджено преференційне походження товару форми EUR.1 від 22 травня 2023 року № D 0353683, (а.с.64-65).
Державною митною службою України листом від 10 січня 2025 року №980/4/7.7-1 надіслано відповідь уповноваженого органу Угорщини, (а.с. 63).
Отже, уповноваженим органом Угорщини повідомлено Державну митну службу України, що статус походження товарів, зазначених у сертифікаті переміщення EUR.1 № D 0353683, не може бути підтверджено постфактум, оскільки необхідні підтверджуючі документи не були надані експортером. Товари, на які поширюється цей документ, не можуть вважатися товарами за походженням, у розумінні відповідних положень щодо статусу походження товарів. Крім того, звертають увагу, що надана інформація має використовуватися виключно з метою перевірки походження відповідно до Регіональної конвенції Пан-Євро-Середземноморських преференційних правил. 
Відповідно до ч. 1 ст. 351 МКУ предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Пунктом 2 ч. 2 цієї норми передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження дотримання критеріїв походження або автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України
Отже, приписами ст.33 Протоколу І Угоди та вимогами статті 345, 351 МК України, визначено законодавче право суб`єкта владних повноважень адміністративного розсуду при вчиненні дій чи прийнятті рішення. В даному випадку суд виходить із суті самого права, де держава через контролюючий (митний) орган переслідує законні цілі державної політики, в тому числі щодо сприяння торгівлі, безпеці і запобіганню шахрайству, а також збалансованому підходу до них.
Крім того, стаття 32 Протоколу 1 визначає, що метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача про те, що оскільки експортером не підтверджено преференційне походження товару, вказаного у сертифікаті відповідно до Угоди, то відповідно товар не може вважатися таким, що походить з Європейського Союзу та не підлягає митному оформленню із застосуванням преференційної ставки ввізного мита.
У даному випадку формальна наявність сертифікату походження товару, за видачу якого несе відповідальність експортер, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх залежних від нього дій для отримання спірних преференцій. Діючи добросовісно та застосовуючи пільгові тарифи, позивач мав безсумнівно переконатися, що поставлений ним товар дійсно є товаром відповідного походження згідно з положеннями вищезазначеної Угоди, а не покладатися лише на відповідальність експортера за видачу відповідного сертифікату.
У спірних правовідносинах обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме позивач, а тому саме він, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.
Отже, оскільки відомості про опис товару, країну походження, код преференції та відомості про нарахування митних платежів заповнюються у митній декларації декларантом самостійно, то з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення саме декларант несе юридичну відповідальність за недостовірність таких відомостей.
Враховуючи вищезазначене, так як позивачем самостійно у митній декларації зазначено код пільги « 410» (звільнення від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України), водночас, сертифікатом з перевезення товару EUR.1 від 22 травня 2023 року № D 0353683, країна походження товару не підтверджена, як наслідок, суд вважає, що позивач не має права на застосування преференційного режиму і повинен при митному оформленні сплатити митні платежі у повному обсязі.
Щодо доводів позову, що податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 19 січня 2026 року за № UA305000202635 (а.с.20), яким донараховано грошове зобов`язання за платежем «мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами» у розмірі 123 667,81 гривень, складено з порушенням вимог Порядку надсилання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (затвердженого наказ Міністерства фінансів України від 09.10.2025 № 513), оскільки у його розділі «загальна сума словами» вказано про донарахування грошових зобов`язань у розмірі «сто двадцять тридцять тисяч сім гривень 81 копійка». шістсот шістдесят Відтак, загальну суму донарахованих грошових зобов`язань словами визначено невірно. Тут відображено прописом не існуюче числове значення.
На вказані доводи суд зазначає, що відповідачем дійсно допущено помилку у сумі грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням форми «Р» від 19 січня 2026 року за № UA305000202635 (а.с.20). Однак, суд звертає увагу, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення, зокрема суму податкового зобов`язання, яка написана цифрами, розрахунок податкових зобов`язань за таким (а.с.21-22), то таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів. Технічні помилки не є істотними недоліками форми оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Щодо доводів позовної заяви, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято Відповідачем з порушенням права Позивача на складання і подання письмових заперечень на акт перевірки від 09.01.2026 за № 0007/26/7.7 19/3680707011, оскільки цей акт було отримано Позивачем засобами поштового зв`язку 25 січня 2026 року (копія конверту та трекінгу відстеження додаються), тоді як оспорювані рішення про визначення ОСОБА_1 грошових зобов`язань прийнято 19 січня 2026 року. Тобто податкові повідомлення-рішення відповідачем прийнято раніше, ніж Позивачу вручено відповідний акт перевірки.
Суд констатує, що такі твердження позову спростовані доданим до відзиву відповідачем актом перевірки від 09 січня 2026 року, де наявна відмітка позивача, про те, що ним отриманий акт перевірки 19 січня 2026 року, (а.с.74 зворот), то відповідно судом не встановлено порушення обов`язкової процедури, встановленої статтею 354 Митного кодексу України. Як і не встановлено факту наявності заперечення Позивача до акту про результати перевірки.
Отже, Закарпатською митницею правомірно прийнято спірні податкові повідомлення-рішення про донарахування ОСОБА_1 грошових зобов`язань зі сплати ввізного мита і податку на додану вартість.
Суд також зазначає, що решта доводів позовної заяви не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду викладене, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог з мотивів, що зазначені у рішенні суду.
Згідно приписів статті 139 КАС України у випадку прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд –
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в особі уповноваженого представника Ігнатенко Сергія Сергійовича до Закарпатської митниці про визнання протиправними та скасування рішень - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Т.В.Скраль