Справа № 132/283/26
3/132/343/26 
ПОСТАНОВА
Іменем України
20 травня 2026 року м. Калинівка

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області СЄЛІН Є.В., при секретарі судового засідання РИБАК І.Ю., за участі учасників: прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону ЩУРА О.В., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката ЛАНГЕ С.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області матеріали, які надійшли з Вінницького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Троєщина Полонського району Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до відповідальності за ознаками вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 – як начальник медичного пункту військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), маючи військове звання «полковник медичної служби», являючись згідно пп.«д» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобіганням корупції», особою начальницького складу служби цивільного захисту та суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, будучи виключеним 21.09.2024 року зі списків особового складу військової частини, в порушення вимог абз.1 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, лише 28.03.2025 року о 12год.38хв. подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями «При звільненні», чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП. 
Він же, як начальник медичного пункту військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), маючи військове звання «полковник медичної служби», являючись згідно пп.«г» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобіганням корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, будучи виключеним 21.09.2024 року зі списків особового складу військової частини, в порушення вимог абз.2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, лише 04.05.2025 року о 02год.34хв. подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «Після звільнення» за 2024 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП. 
Вищевказані обставини, які викладені в протоколах про адміністративне правопорушення, пов`язані з корупцією за №№ 6/2026, 7/2026 від 21.01.2026 року, ОСОБА_1 не оспорюються та визнаються у повному обсязі, про що заявив його захисник – адвокат Ланге С.Ю. (ордер на надання правничої допомоги серії АВ № 1195888, виданий 06.05.2026 року на підставі договору про надання правничої допомоги б\н від 06.05.2026 року, яким повноваження адвоката не обмежуються) в судовому засіданні, проте на переконання сторони захисту на момент розгляду справи судом закінчились строки притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому заявлене клопотання про закриття провадження у справі з цієї підстави. 
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, приходжу до наступних висновків:
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 6/2026 від 21.01.2026 року слідує, що ОСОБА_1 – як начальник медичного пункту військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), маючи військове звання «полковник медичної служби», являючись згідно пп.«д» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобіганням корупції», особою начальницького складу служби цивільного захисту та суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, будучи виключеним 21.09.2024 року зі списків особового складу військової частини, в порушення вимог абз.1 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, лише 28.03.2025 року о 12год.38хв. подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями «При звільненні», чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП. 
З протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 7/2026 від 21.01.2026 року слідує, що ОСОБА_1 – як начальник медичного пункту військової частини ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), маючи військове звання «полковник медичної служби», являючись згідно пп.«г» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобіганням корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, будучи виключеним 21.09.2024 року зі списків особового складу військової частини, в порушення вимог абз.2 ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин, лише 04.05.2025 року о 02год.34хв. подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування «Після звільнення» за 2024 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП. 
Вказані протоколи відповідають вимогам ст.256 КУпАП, оформлені компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка їх склала, в яких чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.
Частиною 1 статті 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП, в повному обсязі доведена наявними матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 6/2026 від 21.01.2026 року; протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 7/2026 від 21.01.2026 року; витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) полковника ОСОБА_3 від 06.12.2022 року № 10; функціональними обов`язками начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, затвердженими 20.04.2023 року командиром військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України полковником ОСОБА_4 ; наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України полковника ОСОБА_3 від 16.12.2023 року № 924; положенням про медичний пункт військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, затвердженим наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України полковника ОСОБА_3 від 16.12.2023 року № 924; рапортом начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України полковника медичної служби ОСОБА_5 від 25.03.2024 року; витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) полковника ОСОБА_3 від 21.09.2024 року № 210; повідомленням про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, складеним 02.04.2025 року начальником служби з питань запобігання та виявлення корупції військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України підполковником ОСОБА_6 ; листом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України полковника ОСОБА_3 від 02.04.2025 року № 374/23-226-2025; послідовністю дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» ОСОБА_1 за період з 01.01.2025 року по 05.05.2025 року; листом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України полковника ОСОБА_3 від 31.03.2025 року № 374/23-208-2025; листом керівника Управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_7 від 29.04.2025 року № 47-09/36747-25; інформацією про подані декларації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 ; листом начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Шевчука О. від 21.05.2025 року № 36864-2025; листом керівника Управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_7 від 17.06.2025 року № 47-09/52442-25; листом керівника Управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_7 від 24.09.2025 року № 47-06/78694-25; листом начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції полковника поліції Шевчука О. від 01.10.2025 року № 37932-2025; листом начальника Вінницького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Турсунова А. від 07.10.2025 року № 75991-2025; листом керівника Департаменту інформаційних систем, аналітичної роботи та захисту інформації Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_8 від 13.10.2025 року № 70-09/83340-25; листом начальника Вінницького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Турсунова А. від 15.10.2025 року № 78410-2025; листом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України полковника ОСОБА_3 від 17.10.2025 року № 374/12/5-Ф-1-зі; листом начальника Вінницького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Турсунова А. від 21.10.2025 року № 80191-2025; листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_9 від 29.10.2025 року № 952/8/19684; повідомленням суб`єкта декларування про ознайомлення з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» та настання відповідальності за порушення вимог фінансового контролю; листом начальника Вінницького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Турсунова А. від 05.12.2025 року № 93538-2025; рапортом оперуповноваженого ВПК Вінницького управління ДВБ НП України майора поліції Вовчок В. від 21.01.2026 року № 2434-2026, та іншими матеріалами.
Відповідно до положень частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно частини 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно приписів статті 252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт несвоєчасне подання ОСОБА_1 без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, знайшов своє підтвердження та повністю доведений поза розумним сумнівом в ході даного судового розгляду, а його дії за ч.1 ст.172-6 КУпАП правильно кваліфіковано.
Згідно роз`яснень, викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 вчинив бездіяльність, що вказує на наявність в останнього непрямого умислу, тобто халатного відношення до вимог закону.
ОСОБА_1 не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про наявність виключних обставин (хвороба, перебування лікуванні, настання стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічні збої офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребування відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебування (триманням) під вартою тощо), які не давали йому можливості виконати вимоги закону.
Положеннями частини четвертої статті 38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
За роз`ясненнями Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09.04.2021 року № 1089/0/2-21, виявлення адміністративного правопорушення - це встановлення наявності підстав адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення. Обов`язок установлення вказаного факту, а також його документування, має особа, уповноважена складати протоколи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. Окрім того, така особа у різні періоди часу може отримувати різну інформацію про події та факти, що мають відношення до вчинення адміністративного правопорушення (збір документів, інформації, відібрання пояснень тощо). Висновок про те, що виявлено правопорушення, пов`язане з корупцією як сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, особа, уповноважена складати протокол про таке правопорушення, робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Згідно роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції, викладених в листі від 26.04.2021 року за вихідним № 47-09/27771/21, початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок оформлюється у вигляді протоколу. Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, проте факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складенні протоколу.
Аналіз чинного законодавства вказує на те, що певна інформація про обставини та факти адміністративного правопорушення можуть бути відомі будь-кому (безпосередньому керівнику, викривачу, правоохоронному органу тощо). Встановлення і навіть документування ними такої інформації не може вважатися встановленням факту адміністративного правопорушення, оскільки такі особи не наділені правом робити висновок про наявність або відсутність правопорушення, вони лише інформують про певні факти компетентні органи, надають документи тощо.
«Виявити» правопорушення означає встановити наявність усіх передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак конкретного правопорушення. Право встановлення цього факту і його документування має особа, уповноважена на складання протоколу.
Особа, уповноважена на складання протоколу, у різні періоди часу може отримувати різну інформацію про події та факти, що мають стосунок до вчиненого правопорушення (збір документів, інформації, отримання пояснення тощо).
Висновок про те, що виявлено саме правопорушення (як сукупність усіх передбачених законом ознак - об`єкт, суб`єкт, об`єктивна, суб`єктивна сторона) така особа робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. При цьому робить це невідкладно - не пізніше 24 години з моменту фактичного встановлення усіх необхідних ознак та участі особи у його отриманні.
Початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли особою, уповноваженою на складання протоколу, зібрано і проаналізовано необхідні докази та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, що може свідчити про дату виявлення адміністративного правопорушення. Виявити правопорушення, пов`язане з корупцією, означає установити наявність підстав адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення, що є наслідком складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, факт отримання певної інформації про можливе порушення (у тому числі надходження повідомлення, відомостей з реєстрів чи листів) не свідчить про виявлення правопорушення, у розумінні статті 38 КУпАП, оскільки така інформація підлягає перевірці та оцінці.
Повідомлення про факт несвоєчасного подання декларації, направлене до Національного агентства з питань запобігання корупції, лише засвідчує наявність відомостей про можливе порушення та є підставою для проведення перевірки, однак не свідчить про встановлення складу адміністративного правопорушення.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, після отримання зазначеного повідомлення уповноваженим органом здійснювався комплекс заходів, спрямованих на перевірку, викладених у ньому відомостей, зокрема направлялися запити до відповідних органів, витребовувалися документи, що підтверджують статус особи, вчинялись дії щодо отримання пояснень від ОСОБА_1 , та погоджувалися матеріали з прокурором. Зазначені дії свідчать про проведення перевірки з метою встановлення наявності чи відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення.
Фіксація в інформаційних системах Національного агентства з питань запобігання корупції відомостей про несвоєчасне подання декларацій також не свідчить про встановлення складу адміністративного правопорушення, а є підставою для проведення відповідної перевірки.
Водночас день виявлення адміністративного правопорушення у кожному конкретному випадку визначається з урахуванням фактичних обставин справи та пов`язується не з датою отримання окремих відомостей про можливе порушення, а з часом, коли уповноваженим органом за результатами проведеної перевірки встановлено наявність у діях особи всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення. У цій справі такий день пов`язується із завершенням перевірки та складанням протоколів про адміністративне правопорушення, що свідчить про встановлення складу правопорушення у діях ОСОБА_1 .
Саме складання та підписання протоколів про адміністративне правопорушення є процесуальною формою фіксації такого висновку та свідчить про момент виявлення правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, складено 21.01.2026 року, а тому на момент судового розгляду не сплив 2-річний строк з дня вчинення правопорушень, що виключає застосування наслідків спливу строку накладення адміністративного стягнення, який передбачений ст. 38 КУпАП, а відтак клопотання про закриття провадження у справі з цього приводу, є безпідставними.
Прокурор Вінницької спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону Щур О.В. просив визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.00коп. в дохід держави. 
Відповідно до положень статті 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. 
Згідно приписів статті 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Санкцією частини 1 статті 172-6 КУпАП (в редакції закону, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення) передбачене покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Призначаючи адміністративне стягнення, суд враховує обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан.
Враховуючи вимоги закону, конкретні обставини справи та особу правопорушника, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти стягнення в межах санкції, встановленої ч.1 ст.172-6 КУпАП, а саме у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Нормою статті 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Положення цієї статті, згідно примітки, не застосовуються до правопорушень, передбачених частинами третьою і четвертою статті 51, частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою – п`ятою статті 126, статтями 130 та 161-1 цього Кодексу.
Вищий адміністративний суд України у своїй постанові від 14.12.2016 року у справі К/800/17615/16 зазначив, у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.
Міністерство юстиції України у листі від 06.03.2018 року № 8887/4408-33-18/11.2.2 «Щодо надання роз`яснення поняття малозначності вчиненого правопорушення», зазначило, що чинними нормами КУпАП не визначається поняття малозначності вчиненого правопорушення та виключного переліку діянь, які можуть вважатися малозначними. Орган (посадова особа), уповноважений розглядати справи про адміністративне правопорушення, звільняє правопорушника від адміністративної відповідальності в кожному випадку окремо, зважаючи на характер вчинюваного діяння та обставини справи.
Правопорушення, пов`язані з корупцією, є негативним явищем, яке шкодить суспільним інтересам, підриває авторитет, престиж державних органів.
Основним принципом запобігання корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційного правопорушення чи правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Згідно статті 11 Конвенції ООН проти корупції, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції» від 18.10.2006 року, судовій владі надано вирішальну роль у боротьбі з корупцією.
Отже, визнання малозначними будь-яких корупційних правопорушень чи правопорушень, пов`язаних з корупцією, є неприпустимим, оскільки, першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та пов`язаним з корупцією правопорушенням.
Корупція в цивілізованому світі розглядається як деструктивне соціальне явище. Вона становить серйозну загрозу основним принципам та цінностям демократії, правопорядку, руйнує належне управління, чесність та соціальну справедливість, підриває довіру громадян до публічної влади, порушує принцип верховенства права, унеможливлює реальне забезпечення прав і законних інтересів людини, чинить перешкоди соціально-економічному розвитку держави і бізнесу.
Практика визнання адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, малозначними фактично нівелює підтримання міжнародною спільнотою розуміння корупції як одного з найбільш небезпечних соціальних явищ, яке породжує серйозні негативні наслідки.
Незважаючи на ту обставину, що ОСОБА_1 повністю визнав себе винним та фактично розкаявся у вчиненому, що встановлено зі слів його захисника, а формально його діями матеріальної шкоди заподіяно не було, судом не встановлено підстав для застосування положень статті 22 КУпАП, оскільки за своїм змістом та правовими наслідками корупційні адміністративні правопорушення не можуть бути віднесені до малозначних з огляду на їх суспільно підвищену небезпеку та політику держави, яка проводиться з метою мінімізації проявів корупційних діянь.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Дана справа не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій.
З урахуванням цього, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За роз`ясненнями викладеними в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення судового рішення є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення – місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 172-6, 221, 283-284, 287, 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.00коп. в дохід держави на рахунок (IBAN) UA978999980313060106000002776, отримувач: ГУК у Він.обл./м.Калинівка/21081100, код ЄДРПОУ 37979858, Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 21081100.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 665грн.60коп. на номер рахунку (IBAN) UA908999980313111256000026001, отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП, та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя