ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №500/7398/25
07 травня 2026 року	м. Тернопіль 	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через представника звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:
форми "Ф" №0222422-2407-1918-UA61040150000098181 від 30.03.2025 яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік в розмірі 77 651,28 грн,
форми "Ф" №0222424-2407-1918-UA61040150000098181 від 30.03.2025 яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік в розмірі 74 828,32 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки, належні йому нежитлові приміщення відносяться до будівель сільськогосподарського призначення, віднесених до групи "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271.1) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Наведене, на переконання позивача, обумовлює застосування підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та звільнення від оподаткування зазначених приміщень. Крім того звертає увагу, що позивач зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, є сільськогосподарським товаровиробником та використовує нежитлові будівлі, оподаткування яких є предметом даного позову, безпосередньо у своїй господарській діяльності, що полягає у розведенні інших тварин (кроликів) КВЕД 01.49. даний КВЕД є основним серед обраних позивачем видів господарської діяльності.
Ухвалою судді від 31.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Головним управлінням ДПС у Тернопільській області подано до суду відзив на позов. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що за умови, що результат господарської діяльності відповідає критеріям сільськогосподарського товаровиробника, визначеного чинним законодавством, та наявні докази використання за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання будівель, то саме тоді позивач матиме підстави для застосування норм п. "ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України до приналежних йому об`єктів нерухомості, які класифікуються у класі "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023.
У контролюючого органу відсутні відомості щодо об`єктів оподаткування (нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, або через які провадилась діяльність ОСОБА_1 у 2024 році. Позивачем ні до суду, ні до контролюючого органу не було надано первинних документів, які б підтверджували здійснення сільськогосподарської діяльності сільськогосподарським товаровиробником у нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, контролюючим органом зроблено висновок, що будь-яких документів (які б дали змогу виявити право на отримання пільги) позивач до контролюючого органу не надав. Нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки здійснювалось контролюючим органом відповідно до приписів чинного законодавства та наявної інформації у базах даних (отриманої з Державного реєстру речових прав) щодо об`єктів оподаткування позивача.
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, де вказав, що позивачем надано документи, на підставі яких, можна встановити факт використання тваринницьких будівель за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до їх функціонального призначення в сільськогосподарській діяльності позивача, а відтак останній набув право на пільгу встановлену абзацом "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Головним управлінням ДПС у Тернопільській області подано заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю.
Також від Головного управління ДПС у Тернопільській області до суду поступили додаткові пояснення, в яких відповідач зазначає, що Головне управління ДПС у Тернопільській області листом від 10.03.2026 № 2120/5/19-00-05-02-06 просило повідомити Збаразьку міську раду, чи використовуються будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що перебувають у власності ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) власником/іншими особами з 2023 року, та за яким цільовим призначенням.
Листом Збаразької міської ради Тернопільської області від 27.03.2026 № 8005/03-04 (додається до додаткових пояснень) було повідомлено наступне: Збаразькою міською радою було проведено обстеження за адресою: АДРЕСА_1 , де серед іншого було встановлене наступне: - на земельній ділянці, що перебуває в оренді (площею 0,5525 га) ОСОБА_1 , де згідно Державного реєстру речових прав знаходиться тваринницька будівля № 2, площею 1562,4 кв.м, виявлено залишки будівлі, наявний фундамент і частково елементи стін, територія знаходиться в занедбаному та захаращеному стані, ознаки здійснення господарської діяльності відсутні; - на земельній ділянці, що перебуває у власності (площею 0,5322 га) ОСОБА_1 , де згідно Державного реєстру речових прав знаходиться тваринницька будівля, площею 1505,60 кв.м, виявлено, що будівля використовується власником чи іншими особами, ведеться господарська діяльність, ознаки використання нерухомого майна за цільовим призначенням будівлі не виявлено, за яким саме цільовим призначенням використовується будівля встановити неможливо, двері закриті.
Таким чином, будівля площею 1562,4 кв.м. знаходиться у занедбаному стані, та виявлені лише залишки будівлі, а за яким призначенням використовується будівля площею 1505,60 кв.м. встановити неможливо, тобто відсутні будь-які ознаки розведення тварин у даних будівлях.
Водночас, листом Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області від 26.02.2026 № 05.3/724-26 (додається до додаткових пояснень) було повідомлено ГУ ДПС у Тернопільській області, що в період з 01.01.2024 по 23.02.2026 ветеринарні свідоцтва, інші свідоцтва, сертифікати відповідності та дозвільні документи на розведення тварин (зокрема кроликів) ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) не видавалися. Відсутність відповідних документів виключає можливість підтвердження факту ведення господарської діяльності з розведення та продажу кроликів та ставить під сумнів сам факт здійснення такої діяльності.
Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючого судді в основній щорічній відпустці, в порядку черговості.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_1 перебувають у власності будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
1) тваринницька будівля №2 площею 1562,4 кв.м;
2) тваринницька будівля літери "Й" площею 1505,6 кв.м.
Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкові повідомлення-рішення:
форми "Ф" №0222422-2407-1918-UA61040150000098181 від 30.03.2025 яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік в розмірі 77 651,28 грн,
форми "Ф" №0222424-2407-1918-UA61040150000098181 від 30.03.2025 яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік в розмірі 74 828,32 грн.
Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності, дій відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податкового кодексу України.
Порядок адміністрування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, унормований статтею 266 Податкового кодексу України.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
А відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування:
ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (у редакції Закону України №2628-VIII від 23.11.2018, яка діяла до 16.03.2024);
ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (у редакції Закону України №3603-IX від 23.02.2024, яка діє з 16.03.2024).
Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з підпунктами 266.7.1, 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Тобто, податковою пільгою є часткове або повне звільнення осіб від сплати певного податку за наявності передбачених та закріплених юридичних фактів. Це означає, що податкова пільга поширюється виключно на певну категорію осіб, у той час, як для інших платників податків обов`язок щодо його сплати є незмінним.
Суд зазначає, що при оподаткуванні об`єктів нежитлової нерухомості, застосування підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції після 16.03.2024) можливе у разі дотримання таких обов`язкових (4) умов у сукупності:
нежитлова будівля віднесена до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) НК 018:2023;
власником будівлі є сільськогосподарський товаровиробник (юридична та фізична особа);
будівля використовується у господарській діяльності суб`єктів господарювання за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарської діяльності;
будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.
Суд наголошує, що визначення належності будівель до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з відповідним Класифікатором будівель і споруд.
Наказом Міністерства економіки України №3573 від 16.05.2023 затверджено Національний класифікатор 018:2023 "Класифікатор будівель і споруд" (НК 018:2023), який набрав чинності 01.01.2024.
Водночас, скасовано національний класифікатор ДК 018-2000 "Державний класифікатор будівель та споруд", затверджений наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507.
Згідно з НК 018:2023 об`єктами класифікації є окремі споруди (будівля, дорога, трубопровід тощо). У виключних випадках класифікаційна одиниця може бути застосована до об`єкта нерухомого майна в цілому. Будівлі класифікуються переважно за їх функціональним призначенням.
Клас "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) віднесений до групи "Інші нежитлові будівлі" (код 127).
Цей клас включає: будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
Обґрунтовуючи своє право на застосування пільги, передбаченої підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України позивач вказує, що він, зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, є сільськогосподарським товаровиробником та використовує нежитлові будівлі, оподаткування яких є предметом даного позову, безпосередньо у своїй господарській діяльності, що полягає у розведенні інших тварин (кроликів) КВЕД 01.49. даний КВЕД є основним серед обраних позивачем видів господарської діяльності.
Поняття "сільськогосподарський товаровиробник" визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14, згідно з яким це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Водночас, у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України зазначено, що визначення сільськогосподарського товаровиробника дано виключно для цілей глави 1 "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" розділу XIV цього Кодексу "Спеціальні податкові режими", до якої віднесено четверту групу - сільськогосподарські товаровиробники. Таким чином, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено вказаним підпунктом.
Отже, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".
Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції". Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Згідно із приписами частини 1 статті 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про застосування визначень поняття сільськогосподарського товаровиробника у наведених законодавчих актах для цілей визначення змісту статусу сільськогосподарського товаровиробника, оскільки наведені поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, яке має чітко обмежену сферу застосування. Тому, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України. Відтак, сільськогосподарським товаровиробником може виступати як юридична, так і фізична особа.
Також суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21, згідно з якими фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).
Верховний Суд у постанові від 11.04.2023 у справі №380/2434/20, відзначив, що ведення особою особистого селянського господарства не дає їй право на отримання статусу сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком. На думку суду касаційної інстанції, для отримання такого статусу необхідно представити докази, що особа займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто є саме товаровиробником.
Окрім того, поведінка власника нерухомого майна повинна бути активною, а саме: відповідно до положень п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України власник майна самостійно звертається до органів ДПС із заявою та надає документи про проведення звірки відносно майна сільськогосподарського призначення та отримання податкової пільги.
Суд наголошує, що зі зміною правового регулювання спірних правовідносин щодо звільнення від оподаткуванні об`єктів нежитлової нерухомості, а саме зміни редакції підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, встановлено додаткові умови для особи, яка підлягає такому звільненню, серед яких використання за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання.
Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, який був чинним в період, за який визначені податкові зобов`язання позивача, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.
Суд зазначає, що відповідно до абзацу четвертого пункту 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Також, відповідно до приписів п. 8.1, 8.2, 8.4 Розділу VIII "Порядку обліку платників податків і зборів", затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.
Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо) (висновки, викладені у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 по справі №500/6553/24 - аналогічний предмет та підстава позову).
Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.
У повідомленні за формою №20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.
Однак, відповідач зазначає, що жодних повідомлень за формою 20-ОПП від позивача до ГУ ДПС у Тернопільській області не надходило у період 2024 року.
Позивачем до суду як доказ на підтвердження здійснення сільськогосподарської діяльності у 2024 році надано:
акти дегельмінтизації тварин (за період 2024 року) про проведення профілактичних заходів, 
інвентаризаційний опис наявних у ОСОБА_1 основних засобів від 28.12.2023.
Проте, на переконання суду, такі документи не підтверджують того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю, а факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника. Будь-яких інших доказів того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником, з використанням належних йому нежитлових приміщень, матеріали справи не містять (договорів, обладнання чи будь-яких інших доказів тощо). Окрім того, позивачем не надано жодних документів на придбання тварин, відсутні будь- які докази з товарного виробництва позивачем с/г продукції (зокрема, відгодівлі тварин; їх утримання в продовж певного строку; заготівлі, придбанні, доставки, складуванню та зберіганню кормів, використання трудових та виробничих ресурсів). 
Головне управління ДПС у Тернопільській області листом від 10.03.2026 №2120/5/19-00-05-02-06 просило повідомити Збаразьку міську раду, чи використовуються будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що перебувають у власності ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) власником/іншими особами з 2023 року, та за яким цільовим призначенням.
Листом Збаразької міської ради Тернопільської області від 27.03.2026 №8005/03-04 (додається до додаткових пояснень) було повідомлено наступне: Збаразькою міською радою було проведено обстеження за адресою: АДРЕСА_1 , де серед іншого було встановлене наступне: - на земельній ділянці, що перебуває в оренді (площею 0,5525 га) ОСОБА_1 , де згідно Державного реєстру речових прав знаходиться тваринницька будівля №2, площею 1562,4 кв.м, виявлено залишки будівлі, наявний фундамент і частково елементи стін, територія знаходиться в занедбаному та захаращеному стані, ознаки здійснення господарської діяльності відсутні; - на земельній ділянці, що перебуває у власності (площею 0,5322 га) ОСОБА_1 , де згідно Державного реєстру речових прав знаходиться тваринницька будівля, площею 1505,60 кв.м, виявлено, що будівля використовується власником чи іншими особами, ведеться господарська діяльність, ознаки використання нерухомого майна за цільовим призначенням будівлі не виявлено, за яким саме цільовим призначенням використовується будівля встановити неможливо, двері закриті.
Листом Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області від 26.02.2026 №05.3/724-26 повідомлено ГУ ДПС у Тернопільській області, що в період з 01.01.2024 по 23.02.2026 ветеринарні свідоцтва, інші свідоцтва, сертифікати відповідності та дозвільні документи на розведення тварин (зокрема кроликів) ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) не видавалися.
Щодо покликання позивача на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №500/4779/23, яке залишено без змін постановою Восьмого адміністративного апеляційного суду від 03.04.2024, суд зауважує, що обставини, встановлені у зазначеній справі, не є релевантними до даної справи, оскільки у справі №500/4779/23 предметом спору було податкові повідомлення-рішення, якими визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік, а у вказаній справі податковий період 2024 рік. 
Крім того, суд наголошує, що зі зміною правового регулювання спірних правовідносин (з набранням чинності 16.03.2024 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення онлайн -комунікації з платниками податків та уточнення окремих положень законодавства" від 23.02.2024 №3603-IX) щодо звільнення від оподаткування об`єктів нежитлової нерухомості, а саме зміни редакції підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, встановлено додаткові умови для особи, яка підлягає такому звільненню, серед яких використання за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання.
У сукупності вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач в період 2024 року використовував наявні у його власності будівлю №2 площею 1562,4 кв.м та будівлю під літерою "Й" площею 1505,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання.
Тому, відсутні підстави вважати, що відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України вказані нежитлові будівлі не є об`єктами оподаткування.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення №0222422-2407-1918-UA61040150000098181 від 30.03.2025 та №0222424-2407-1918-UA61040150000098181 від 30.03.2025 прийняті ГУ ДПС у Тернопільській області спірних правовідносинах є правомірним та таким, що відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України, а доводи позивача не спростовують вказаних висновків суду.
Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.
На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його рішення, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складено 07 травня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ); 
відповідач:
- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46003, код ЄДРПОУ: 44143637). 
Головуючий суддя Мартиць О.І.