ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/402/26 
Провадження № 2/131/259/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2026 р. м. Іллінці 
Іллінецький районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого - судді Марчук В.І.,
за участю секретаря судових засідань Яременко Г.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллінці Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
В С Т А Н О В И В :
17 березня 2026 року ОСОБА_1 (надалі - позивачка) звернулася до Іллінецького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідач), в якому просить стягнути із останнього на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи із дня звернення до суду і до повноліття дитини, та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2020 року, який на даний час розірвано за рішенням суду. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зауважила, що син проживає із нею та перебуває на її матеріальному утриманні. Відповідач не бажає добровільно виконувати свій батьківський обов`язок по утриманню неповнолітнього сина, будь-якої матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча має таку можливість,оскільки має дохід, працює по найму. Вона самостійно не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 
Відмічено, що поскільки відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку не надає належного матеріального забезпечення на утримання сина, з врахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України, спроможний надавати допомогу дитини в заявленому розмірі, що, на думку позивачки, не порушить прав відповідача та відповідатиме інтересам дитини. 
Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 березня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання по даній справі.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася. В поданій до суду заяві представник позивачки, адвокат Мельник А.М., позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, не заперечив відносно розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 30 квітня 2026 року та 25 травня 2026 не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву у встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження від 30 березня 2026 року строк, про причини своєї неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не подавав.
За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою представника позивача суд ухвалює заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів.
Враховуючи, що відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , сторони по справі, перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2020 року, що підтверджуються даними копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого 17 листопада 2020 року Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).
Згідно рішення Іллінецького районного суду Вінницької області №131/819/25 від 02 липня 2026 року, вказаний шлюб між сторонами розірвано. 
Відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про його народження, серії НОМЕР_2 , виданого 27 листопада 2020 року Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).
Син ОСОБА_3 зареєстрований та проживає спільно із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується що підтверджується даними витягів з реєстру територіальної громади № 2024/005848853 від 20.05.2024 року і № 2025/012710187 від 02.09.2025 року, даними довідки №35, виданої 25.03.2026 року Дашівською селищною радою Гайсинського району Вінницької області. Факт проживання та утримання позивачкою неповнолітньої дитини ОСОБА_3 відповідачем не заперечується, відзиву останнім на позовну заяву не подано.
Позивачка в позовній заяві посилається на той факт, що відповідач в добровільному порядку не бажає брати участь в утриманні дитини.
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.
Приписами ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, у тому числі щодо її утримання.
Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Ч.5 ст.183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
У ч.2 ст.182 цього ж Кодексу вказано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частинами 1,2 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін.
Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу на те, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів щодо стану здоров`я дитини чи відповідача, підтвердження матеріального стану таких осіб.
При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує потреби дитини щодо належного утримання, відсутність даних про розмір доходів сторін та стан здоров`я дитини та відповідача.
Обов`язок щодо доведеності обставин, вказаних у позові чи відзиві, визначено ст.76, 77, 81 ЦПК України та покладено на сторін.
Вирішуючи питання щодо можливості батька надавати матеріальну допомогу неповнолітньому сину, суд враховує, що відповідач не надав відзиву у межах визначеного судом строку. При цьому, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, доказів щодо неможливості нести обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини суду не подано.
Відповідач не подав доказів на спростування його можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, чи свідчення про домовленість між сторонами щодо утримання їх спільної дитини.
Разом з тим, суд зауважує, що сторонами не було додано договорів про домовленість сторін щодо утримання дитини, отож слід дійти висновку, що існує спір, що є підставою для вирішення судом вимог про присудження аліментів із відповідача на утримання його неповнолітнього сина, який проживають з матір`ю. У той же час відповідачем не надано доказів, що він несе інші аліментні зобов`язання, чи існують обставини визначені ст.182 СК України.
Встановлюючи розмір аліментів, який підлягає до стягнення з відповідача, суд враховує вибір позивача щодо способу стягнення аліментів на утримання дитини саме в твердій грошовій сумі, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також розміри доходів відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 перебуває в працездатному віці, докази того, що не може працювати за станом здоров`я чи з інших причин в справі відсутні, як і відсутні відомості про перебування на його утриманні інших осіб, або що у нього наявні інші обставини, які не дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 4000,00 грн. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося. 
Тому, виходячи із засад цивільного законодавства, зокрема справедливості та розумності, матеріального становища позивачки ОСОБА_1 , яка утримує та виховує спільного з відповідачем сина, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначений в законодавчому порядку і становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 в заявленому розмірі.
При прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі на підставі ч.2ст.184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно ч.9 ст.10 ЦПК України в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст.184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Разом з тим, суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення аліментів за один місяць.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат керується правилами Глави 8 ЦПК України.
Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Ураховуючи те, що позов задоволено, а при подачі його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір у розмірі 1331,20 грн. слід стягнути із відповідача в дохід держави.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою надано копію Ордеру про надання правничої допомоги серії АВ №1244056, виданий 11.03.2026 року на підставі Договору про надання правничої допомоги адвокатом Мельником А.М. №11/03 від 11.03.2026 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок суми витрат за надану правничу допомогу (наданих послуг) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини від 11.03.2026 року та квитанцію про сплату витрат на виконання умов договору в розмірі 4000,00 грн. від 11.03.2026 року. 
З урахуванням обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. відповідають критерію розумності судових витрат. При цьому відповідач аргументованих заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу не надав, клопотання про їх зменшення не надав.
Враховуючи викладене, результат розгляду цієї справи та заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді у розмірі 4000,00грн. 
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 180,182,184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 12, 13, 81, 137, 141,247, 259, 263, 268, 273-280, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с.Слободище Іллінецького району Вінницької області, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 : 
- аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. /чотири тисячі гривень/, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом – 17 березня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття;
- витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. /чотири тисячі гривень/. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1331,20грн. /одна тисяча триста тридцять одна гривню двадцять копійок/ судового збору.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Розмір аліментів стягуваний у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 25 травня 2026 року.
Повне найменування сторін:
Позивачка - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 . 

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області		  Валентина МАРЧУК