Cправа № 127/3771/26
Провадження № 2-а/127/45/26 

ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
29 червня 2026 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,
за участю секретаря судового засідання Бортнюк А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови начальника Управління державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Руслана Гурняка № 004305 від 06 січня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП, -

вимоги позивача: скасувати постанову начальника Управління державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Руслана Гурняка № 004305 від 06 січня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення; стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті сплачений судовий збір,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали адміністративного позову  ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови начальника Управління державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Руслана Гурняка № 004305 від 06 січня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови начальника Управління державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Руслана Гурняка № 004305 від 06 січня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження, визначених ст.286 КАС України, без виклику учасників справи на підставі матеріалів справи (у письмовому провадженні).
Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 24.11.2025 року о 10 год. 20 хв. в м. Вінниця по пул. Стрілецько, 25 транспортний засіб Scania, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Іванівський кар`єр» під керуванням водія ОСОБА_2 було зупинено працівниками Державної служби України безпеки на транспорті.
Відповідачем було прийнято рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу Scania, номерний знак НОМЕР_1 (як зазначено у рішенні з підстав завантаження транспортного засобу вище бортів та просідання вузлів підвіски), до місця розташування пункту габаритно-вагового контролю за адресою: Вінницька область, М-21, 286 км, а також про заборону подальшого руху. Згодом було складено акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, однак вказаний не містить підпису подія.
Також, відповідачем складено акт від 24.11.202 про блокування транспортного засобу, в якому в якості підстави його складання зазначено: «відмова водія транспортного засобу від супроводження до найближчого місця зважування, має ознаки порушення вагових або габаритних параметрів». Водночас, водієм у цьому акті зазначено про відсутність ознак порушення вагових параметрів і самого перевантаження, відсутність ознак перегрузу, незгоду з актом та про відмову у зв`язку з цим їхати до місця зважування.
В подальшому відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПП №00753 гро притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 188-57 КпАП.
Після складання ви ще в казаного протоколу, транспортний засіб було розблоковано, і водій продовжив рух.
06 січня 2026 року Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Вінницькій області складено постанову №004305 від 06.01.2026 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 132-1 КУПЛИ та накладено штраф у розмірі 51 000 гривень.
Оскаржувану постанову мотивовано тим, то 24.11.2025 року водій ОСОБА_2 о 10 год. 20 хв. в м. Вінниця по пул. Стрілецька, 25 здійснював перевезення подільного вантажу відповідно до ТТН № 82094 від 24.11.2025 транспортним засобом Scania, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Іванівський кар`єр» та водій відмовився від проходження габаритно-вагового контролю.
Однак з даною постановою позивач не погоджується та вважає її такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що: 
- були відсутні підстави для зупинення транспортного засобу; 
- відсутні підстави для направлення для проходження вагового контролю; 
- у момент зупинки транспортний засіб не перебував у зоні дії пункту габаритно-вагового контролю водій не відмовлявся від проходження контролю; 
- відповідач безпідставно ототожнив «відмову від проходження габаритно-вагового контролю» із «відмовою проїхати (прослідувати) до пункту габаритно-вагового контролю»; 
- відповідачем помилково визначено керівника підприємства як суб`єкт правопорушення.
Окрім того, 23 лютого 2026 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшли додаткові пояснення позивача ОСОБА_1 з додатками. У додаткових поясненнях позивач просив суд оглянути відеоматеріали, посилання на які містяться у листі Управління Державного нагляду (контролю) у Вінницькій області №350/24.1/23-26 від 02.02.2026, з якого чітко видно відсутність підстав для зупинення транспортного засобу Scania, д.н.з. НОМЕР_1 , а також звернути увагу на те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2026 у справі №127/39856/25 провадження у справі про притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.188-57 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в події та складу адміністративного правопорушення.
23 лютого 2026 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшов відзив Державної служби України з безпеки на транспорті на позов ОСОБА_1 . За змістом відзиву 24.11.2025 посадовими особами Укртрансбезпеки здійснювалась рейдова перевірка (перевірка на дорозі) відповідно до направлення №ЕНР 000196 від 20.11.2025. О 10:20 годза адресою: м. Вінниця, вул. Стрілецька, 25 було зупинено транспортний засіб SCANIA, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Іванівський кар`єр». Під час перевірки та візуального огляду транспортного засобу було встановлено імовірне перевантаження транспортного засобу за візуальною ознакою просідання вузлів підвіски транспортного засобу, завантаження вище бортів кузова, що відображено в рішенні про супроводження автомобільного транспортного засобу від 24.11.2025. У зв`язку з наведеним водію ОСОБА_2 було запропоновано проїхати до пункту габаритно-вагового контролю, що розташований за адресою: АД М-21 Виступовичі – Житомир – Могилів-Подільський 286 км для зважування транспортного засобу, про що складено рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу. Однак водій ОСОБА_2 відмовився прослідувати до пункту габаритно-вагового контролю, про що було складено відповідний акт №002405, а також щодо водія складено протокол про адміністративне правопорушення №ПП007535 за порушення, передбачене ст.188-57 КУпАП. Також в подальшому транспортний засіб було заблоковано, що підтверджується актом № АБ 005533 від 24.11.2025 із забороною подальшого руху. О 13:15 24.11.2025 транспортний засіб було розблоковано у зв`язку з приведенням позивачем вагових параметрів у відповідність. Листом від 16.12.2025 №106305/24.2/24-25 позивача запрошено на розгляд справи, куди позивач з`явився та не заперечував факт у відмови водія від проходження габаритно-вагового контролю.
У відзиві наголошено, що твердження базується на суто формальному ч.3 ст.132-1 КУпАП. У спірному випадку саме відмова виконати законну вимогу посадової особи Укртрансбезпеки прослідувати до пункту габаритно-вагового контролю призвела до ухилення позивачем від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-ваговою контролю, що і передбачено ч.3 ст.132-1 КУпАП. Відмова ж полягає у діях або бездіяльності, що призвели до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю. Найближче місце зважування було на відстані не більше 50 км, як і визначено Законом, що підтверджується також картографічними даними з місця зупинки транспортною засобу до пункту габаритно-ваговою контролю розташованого на автодорозі М-21 Виступовичі – Житомир – Могилів-Подільський 286 км – відстань становила 29,2 км.
Також у відзиві щодо тверджень позивача про відмову водія їхати до зони габаритно-вагового контролю зазначено, що вказане не відповідає дійсності, оскільки на рішенні про супроводження автомобільного транспорту № РС05038 власноручно зазначено, що «... їхати відмовляюсь, ознак перегрузу немає...». Також вказане підтверджується поясненнями самого водія, в якому зазначено: «...відмовляюсь їхати на ваговий пункт». Фіксація ж порушення здійснювалась на портативний відеореєстратор.
Окрім того, як зазначає відповідач у своєму відзиві, за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачене ч.3 ст.132-1 КУпАП відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, або належний користувач, при цьому, така особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності лише у випадках, передбачених ст.279-7 КУпАП. Однак матеріали справи не містять відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про іншого належного, окрім позивача, користувача належних останньому транспортних засобів. Одночасно не підтверджується дотримання умов звільнення позивача від адміністративної відповідальності як власника транспортних засобів, які прямо передбачені положеннями ст.279-7 КУпАП.
У зв`язку з наведеним вище відповідач у своєму відзиві просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами доказами, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Перевіряючи оскаржувану позивачем постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд перевірив її на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до постанови начальника Управління державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Руслана Гурняка від 06 січня 2026 року №004305 24.11.2025 о 10 год 20 хв водій ОСОБА_2 в місті Вінниця по вул. Стрілецькій, 25 здійснив перевезення вантажу суміш 0-40 відповідно до ТТН №82094 від 24.11.2025 транспортним засобом марки SCANIA, р.н. НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Іванівський кар`єр», водій відмовився від проходження габаритно-вагового контролю.
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.132-1 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51000 (п`ятдесяти однієї тисячі) грн.
Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеку, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів – учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ, і організацій незалежно від форм власності та господарювання регулює Закон України «Про дорожній рух».
Стаття 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху визначає осіб, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 
Окрім того, відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт».
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з абз. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10 вересня 2014 року № 442 утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з пп. 15, 27 п. 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.
Отже, положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/210/19.
У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
За змістом ст.251 КУпАП (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року в справі №513/899/16-а.
При цьому варто також звернути увагу на постанову Верховного Суду від 26 квітня 2018 року в справі № 338/1/17, згідно якої постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Наведене дає підстави для висновку, що порушення Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. 
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.
Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч. 3 ст. 132-1 КУпАП ухилення або відмова від проходження габаритно-вагового контролю, а так само перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, розташування транспортних засобів на проїзній частині, вчинення правопорушень, передбачених частиною шостою статті 121 цього Кодексу, в зоні габаритно-вагового контролю тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини дев`ятнадцятої статті 6 ЗУ «Про автомобільний транспорт» під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.
Разом з тим, зі змісту частини двадцять першою статті 6 Закону визначено, що порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок супроводження автомобільного транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування для здійснення габаритно-вагового контролю, а також заборони подальшого руху такого автомобільного транспортного засобу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2023 за №513.
Відповідно до пункту 4 Порядку ознаками порушення нормативів вагових або габаритних параметрів є: 
1) завантаження транспортного засобу вище бортів кузова; 
2) просідання вузлів підвіски транспортного засобу; 
3) відсутність у водія транспортного засобу товарно-транспортної накладної чи відмова її пред`явити для перевірки.
Згідно з абзацом першим пункту 5 Порядку у разі виявлення ознак порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, визначених у пункті 4 цього Порядку, посадова особа приймає рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу за формою згідно з додатком 1 до найближчого місця зважування (стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю).
Зі змісту абзацу другого пункту 5 Порядку випливає, що якщо на момент зупинки транспортного засобу найближче місце зважування у напрямку руху такого транспортного засобу не працює, транспортний засіб супроводжується до найближчого працюючого місця зважування на відстань не більше 50 кілометрів.
Також пунктом 6 Порядку визначено, що посадова особа у разі візуального виявлення у транспортному потоці транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, визначені у підпунктах 1 і 2 пункту 4 цього Порядку, приймає рішення про зупинку такого транспортного засобу з дотриманням Правил дорожнього руху.
Зі змісту пункту 7 Порядку випливає, що зупинення посадовою особою транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, для здійснення габаритно-вагового контролю проводиться відповідно до вимог розділу 15 Правил дорожнього руху та Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 за № 1567.
Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 за №879. 
Відповідно до пункту 3 Порядку 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Як уже було зазначено вище, зі змістом оскаржуваної постанови 24.11.2025 року водій ОСОБА_2 о 10 год. 20 хв. в м. Вінниця по пул. Стрілецька, 25 здійснював перевезення подільного вантажу відповідно до ТТН № 82094 від 24.11.2025 транспортним засобом Scania, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Іванівський кар`єр» та водій відмовився від проходження габаритно-вагового контролю.
Згідно товарно-транспортної накладної №82094 від 24.11.2025 (форма № 1-ТН) автомобіль Scania, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснює автомобільні перевезення (водій Довгалюк І.П.), автомобільний перевізник – Товариство з обмеженою відповідальністю «Іванівський кар`єр».
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Іванівський кар`єр» (ТОВ «Іванівський кар`єр») є директор – Івановський Юрій Володимирович.
Відповідно ст. 279-5 КУпАП у разі, якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені ч. 2 статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.
Відповідно до ст.14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Тож позивач дійшов хибного висновку про те, що посадовими особами Державної служби безпеки на транспорті його було хибно визначено як суб`єкта адміністративного правопорушення.
Разом з тим, відповідно до п.1.10 ПДР габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.
Поняття габаритно-вагового контролю також наведене у статті 1 ЗУ «Про автомобільний транспорт», згідно якого це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що включає перевірку на відповідність встановленим законодавством нормативам вагових або габаритних параметрів таких транспортних засобів, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Згідно з пунктом 6 Порядку 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
З наданих суду матеріалів слідує, що зупинка та подальше блокування руху автомобіля Scania, д.н.з. НОМЕР_1 , було здійснене 24.11.2025 о 10.20 год по вул. Стрілецька, 25 в м. Вінниці.
Згідно товарно-транспортної накладної №82094 від 24.11.2026, даний транспортний засіб перевозить вантаж «суміш 0-40», вагою 19,680 т.
З наявних матеріалів справи вбачається, що мотивуючи зупинення транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_2 , рішення про блокування автомобіля, та відповідно направлення для проходження габаритно-вагового контролю, відповідач посилається на ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, а саме завантаження транспортного засобу вище бортів кузова та просідання вузлів підвіски транспортного засобу.
Однак із фотознімків, а також наданого відеозапису ознак просідання вузлів підвіски транспортного засобу, а також завантаження транспортного засобу вище бортів кузова в даному випадку не вбачається. 
Окрім того, як зазначено в тексті постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2026 у справі №127/39856/26 у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.188-57 КУпАП, «…суд вважає за доцільне зауважити, що у Рішенні наявне посилання на ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, а саме завантаження транспортного засобу вище бортів кузова та просідання вузлів підвіски транспортного засобу.
Наведені ознаки передбачені пунктом 4 Порядку. Однак, з наданих суду Фото випливає, що ознаки, які свідчать про завантаження транспортного засобу вище бортів кузова не відповідають дійсності».
Даною постановою провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.188-57 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення. Зазначена постанова набрала законної сили 21.02.2026. 
Також суд звертає увагу, що відповідно до направлення на рейдову перевірку від 20.11.2025 останнє надане для проведення перевірки окремо визначених ділянок дороги на в`їздах та виїздах з міста, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, в місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, які знаходяться на адміністративній території Вінницької, Житомирської, Київської, Черкаської, Кіровоградської, Хмельницької, Чернівецької, Одеської області
Відомості ж, які б свідчили про належність території, розташованої по вул. Стрілецька, 25 в м. Вінниця до переліку, визначеного в Направленні, надані суду матеріали не містять. 
З наведеного вище вбачається безпідставність зупинення зазначеного транспортного засобу співробітниками Державної служби України безпеки на транспорті та як наслідок – безпідставність вимоги проходження габаритно-вагового контролю.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Із Конституції України, як зазначив Конституційний Суд України, випливає, що поняття вини і обов`язку її доведення державними органами є стрижневими для розуміння статті 62 Основного Закону України. Презумпція невинуватості є процесуальною гарантією, яка, зокрема, покладає тягар доказування на правозастосовні органи та передбачає правові презумпції факту й права під час притягнення суб`єкта до відповідальності. Увесь зазначений конституційний принцип презумпції невинуватості, безперечно, буде порушено, якщо законодавче регулювання не міститиме вимоги щодо установлення вини суб`єкта, якого притягують до юридичної відповідальності.
Тож в ході розгляду справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідності за ч.1 ст.132-1 КУпАП та наявність підстав для скасування постанови начальника Управління державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Руслана Гурняка № 004305 від 06 січня 2026 року.
В силу п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова винесена без достатніх правових підстав, необґрунтовано, з недотриманням принципів правомірної адміністративної поведінки, а тому оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення № 004305 від 06 січня 2026 рокуслід скасувати, а провадження в справі закрити.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова особа чи службова особа.
Частинами 1, 2 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до ст. 1 якого судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Зокрема, як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, за подання до Вінницького міського суду Вінницької області даної позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 665,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 2.514440749.1 від 02.02.2026.
Відтак, беручи до уваги зазначене вище, а також те, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення вимог адміністративного позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 665 гривень 60 копійок (а.с. 7).
На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про національну поліцію», Правилами дорожнього руху України, суд, -
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов  ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову начальника Управління державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Руслана Гурняка № 004305 від 06 січня 2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП, – скасувати.
Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.132-1 КУпАП, – закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспортіна користь  ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:  ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (код ЄДРПОУ 39816845, юридична адреса: 03150, м. Київ, Антоновича, 51).

Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.

Суддя Вінницького міського суду
Вінницької області Костянтин ГУМЕНЮК