УХВАЛА

25 червня 2026 року 
м. Київ

справа №400/10675/25
адміністративне провадження № К/990/26445/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів: Шишова О.О.,  Яковенка М.М., 
перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛАД» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2026 у справі №400/10675/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛАД» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення,

УСТАНОВИВ:
До Верховного Суду 08.06.2026 надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛАД» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2026 у справі №400/10675/25.
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2026, відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛАД» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.09.2025 №1773714290902, відповідно до якого за порушення статті 28 Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилянтів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 680000,00  Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд приходить до висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.
Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина 3 статті 2 КАС України).
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
За правилами пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Частиною 6 статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним. Відповідно до пункту 10 частини 6 статті 12 КАС України суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Пунктом 4 частини 4 статті 12 КАС України визначено перелік категорій справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження. Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами статті 257 КАС України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї статті.
Суд першої інстанції, врахувавши вимоги статей 12, 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
За таких обставин, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.
Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пунктів 15 і 36 частини другої статті 73 Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилянтів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» у подібних правовідносинах, тобто щодо розмежування цих санкційних норм у ситуації, коли суб`єкт господарювання у період вимушеної перерви дії ліцензії на роздрібну торгівлю пальним пасивно утримує у резервуарах виключно власні залишки пального, не здійснюючи з ним жодних операцій і не надаючи послуг іншим суб`єктам господарювання.
Також скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки суди застосували норми статей 1 і 28 Закону № 3817-IX без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.05.2022 у справі №540/4291/20, щодо змісту поняття «зберігання пального» та предмета доказування у відповідній категорії спорів.
Скаржником визначено підставою касаційного оскарження також пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України ,оскільки постанова апеляційного суду є невмотивованою у вирішальній частині (порушення статті 242 КАС України та права на справедливий суд), оскільки апеляційний суд залишив поза увагою заявлений в апеляційній скарзі довід про неправильну кваліфікацію правопорушення та неспівмірний розмір санкції.
Разом з цим, як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 03.03.2025 по 20.03.2025 включно позивач не мав чинної ліцензії на право здійснення діяльності з роздрібної торгівлі пальним за адресою м. Миколаїв, вул. 12 Поздовжня, 49-Б. Матеріалами справи підтверджується, що у зазначений період на акцизному складі з уніфікованим номером 1004118 за адресою: м. Миколаїв, вул. 12 Поздовжня, 49-Б знаходилися залишки пального, які обліковувалися самим позивачем у встановленому законодавством порядку.
Судами зазначено, що у даній справі факт перебування пального на акцизному складі у період відсутності чинної ліцензії підтверджується поданими самим позивачем змінними звітами АЗС за формою №17-НП та довідками про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу та залишків пального, а тому висновки контролюючого органу не ґрунтуються виключно на формальному встановленні наявності пального, а підтверджуються сукупністю належних та допустимих доказів. Судами враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.05.2022 у справі №540/4291/20, відповідно до якої при вирішенні спорів щодо наявності чи відсутності факту зберігання пального необхідним є дослідження фактичних обставин перебування пального, місця його знаходження, способу зберігання та мети використання, зауважено, що саме по собі знаходження пального у резервуарах автозаправної станції, яке обліковується суб`єктом господарювання та фактично перебуває на відповідному об`єкті, свідчить про його зберігання незалежно від того, чи здійснювалися у конкретний період операції з його реалізації або відпуску споживачам.
Доводи касаційної скарги не спростовують вищенаведених висновків судів попередніх інстанцій.
Слід зауважити, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23.10.1996, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19.12.1997, заява №26737/95).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 12, 257, 328, 333, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛАД» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2026 у справі №400/10675/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	І.А. Васильєва О.О. Шишов   М.М. Яковенко