ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №591/9706/23 
Номер провадження 22-ц/816/2013/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Черних О. М. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Замченко А. О. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Цуркан Віктор Іванович на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 10 березня 2026 року постановлену під головуванням судді Ніколаєнко О.О., про відмову в ухваленні додаткового рішення у цивільній справі № 591/970/23 (провадження № 2-др/591/17/26) за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій дім – Суми» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних (фінансових) санкцій,
У С Т А Н О В И В:
1.Описова частина
25 жовтня 2023 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій дім – Суми» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам на управління будинком та штрафних (фінансових) санкцій.
12 лютого 2026 року представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій дім – Суми» адвокат Талденко О.В. звернулась до суду з заявою про залишення позовної заяви без розгляду, в якій вона посилається на те, що відповідачкою ОСОБА_1 було сплачено заборгованість по внескам на управління будинком та інфляційні витрати.
16 лютого 2026 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій дім – Суми» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних (фінансових) санкцій залишено без розгляду.
19 лютого 2026 року представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Цуркан В.І. звернувся до суду з заявою про відшкодування відповідачці за рахунок позивача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій дім – Суми», витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. 
24 лютого 2026 року представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій дім – Суми» - адвокат Талденко О.В. звернулась до суду з заявою про винесення додаткового рішення, просила суд стягнути з відповідачки понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2684,00 грн та 3000 грн – витрати на правничу допомогу. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
10 березня 2026 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми в задоволенні заяв ОСОБА_1 та представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій дім – Суми» адвоката Талденко О.В., у винесенні додаткового рішення, відмовлено. 
Свою ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що відповідачка в порушення вимог ч. 8 ст. 141, ст. 246 ЦПК України, до ухвалення судом рішення по суті, не зверталася з заявою про намір подати докази на підтвердження судових витрат, а тому відсутні підстави для задоволення її вимог про стягнення витрат на правничу допомогу з позивача. 
Крім того, суд першої інстанції у своїй ухвалі вказав, що і представник позивача безпідставно звернувся з заявою про стягнення з відповідачки судових витрат, оскільки у випадку залишення позову без розгляду за заявою позивача не передбачено стягнення судових витрат з відповідача. 
Короткий зміст апеляційної скарги
Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Цуркана В.І., подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить її скасувати в частині відмови відповідачці у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 , стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій дім – Суми» на її користь 15000 грн - витрати на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України замість положення ч. 5,6 ст. 142 ЦПК України, оскільки позов залишено без розгляду. Вважає, що відповідачка має право звернутися з заявою саме про компенсацію здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Вказав, що відповідачка уклала договір про надання правничої допомоги 28 липня 2024 року, яку він надавав останній в рамках справи і за первісним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій дім – Суми» до ОСОБА_1 , і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій дім – Суми». Посилався на те, що позивач без належних правових підстав звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення з неї штрафу у розмірі 71305,95 грн та пені в сумі 21161,01 грн, ОСОБА_1 понесла витрати захищаючись від необґрунтованих вимог, а тому має право на їх компенсацію. Вказав, що оскільки позивач за власної ініціативи залишив позовні вимоги без розгляду то, тим самим, він визнав їх необґрунтованість.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 березня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 06 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 06 квітня 2026 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні 
Позиція апеляційного суду 
У судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи, учасники справи не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст.ст.371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи, які не з`явились 
2. Мотивувальна частина
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга представника відповідача – адвоката Цуркана В.І. підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст.367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду скасувати.
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права.
Стаття 141 ЦПК України визначає порядок розподілу судових витрат між сторонами за наслідками розгляду справи по суті спору, відтак судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до положень статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
З аналізу зазначених норм процесуального закону вбачається, що інститут додаткового рішення введений законодавцем з метою усунення можливого неповного вирішення судом позовних вимог, питання про розподіл судових витрат, особливостей виконання рішення, які досліджувались в судовому засіданні.
Проте у справі, що переглядається, рішення по суті спору суд не ухвалював, розгляд завершений ухвалою від 16 лютого 2026 року про залишення без розгляду позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій дім – Суми» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам на управління будинком та штрафних (фінансових) санкцій, на підставі п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Варто також відзначити, що постановляючи зазначену ухвалу суд не досліджував питання можливості компенсації відповідачці судових витрат, а також обґрунтованості /необґрунтованості дій позивача.
За змістом частини 5 статті 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з частиною 6 статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Частиною 9 статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Тобто відповідач має право на відшкодування з боку позивача витрат на професійну правничу допомогу, у разі, якщо позов залишено без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Як убачається з матеріалів справи, 19 лютого 2026 року представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат – Цуркан В.І. подав до суду заяву про компенсацію судових витрат, здійснених відповідачкою внаслідок необґрунтованих дій позивача у розмірі 15000 грн, посилаючись на положення частини 5 статті 142 ЦПК України.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник відповідачки послався на договір про надання правничої допомоги від 28 липня 2024 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , акт прийому-передачі виконаних робіт від 18 лютого 2026 року, розрахункову квитанції форми № РК – 1 ( № 9-11/2025, № 28-07/2024).
Відповідно до акту приймання передачі виконаних робіт, на виконання умов укладеного договору адвокат здійснював консультації з питань розгляду та вирішення судової справи № 591/9706/23, знайомився з позовною заявою, знайомився з матеріалами справи, визначав стратегію захисту, готував клопотання, заяви, здійснював представництво інтересів відповідачки у Зарічному районному суді м. Суми, а клієнтка ОСОБА_1 прийняла зазначені роботи та зобов`язалася сплатити суму у розмірі 15000 грн. (т. 2 а.с. 224-227).
Згідно розрахункових квитанцій форми № РК – 1 ( № 9-11/2025, № 28-07/2024) ОСОБА_1 сплатила адвокату Цуркану В.І. 15000 грн. (т. 2 а.с.229-230)
Чинне законодавство не містить визначення поняття «необґрунтовані дії позивача».
Тому для розуміння вказаного поняття слід виходити з дозволених меж реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового процесу.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Так, згідно з частинами 1, 2 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц (провадження № 61-44038св18) зроблено висновок, що саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18.
Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 21 грудня 2020 року у справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 820/4347/17.
Колегія суддів зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.
Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Добросовісні дії позивачів, спрямовані на захист їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.
Аналогічного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 листопада 2020 року (провадження №61-16711св19).
Колегія суддів апеляційного суду виходить із системного тлумачення положень ч.ч. 5, 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України та зазначає, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №711/64/23 (провадження № 61-8686св23).
Колегія суддів вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що відповідачкою та її представником не доведено того факту, що позивач Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мій дім – Суми» діяв недобросовісно, чи пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісно мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідачки, що зумовили понесення відповідачкою заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги в частині того, що вирішення судом питання про компенсацію витрат, здійснених у наслідок необґрунтованих дій позивача здійснюється відповідно до положень частини 2 статті 258 ЦПК України ухвалою суду, а не додатковим рішенням в порядку статті 270 ЦПК України.
А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку з порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, оскаржувана ухвала про відмову в ухваленні додаткового рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви відповідачки про компенсацію здійснених витрат, внаслідок необґрунтованих дій позивача, за недоведеністю. 
Керуючись ст. 141, ст. 142, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Цуркан Віктор Іванович, задовольнити частково.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 10 березня 2026 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Цуркан Віктор Іванович, про компенсацію судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача, відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 28 квітня 2026 року.

Головуючий -  	О. М. Черних	

Судді: В. І. Криворотенко 

А. О. Замченко