Справа №591/5125/23 	
Номер провадження 22-ц/816/2145/26 	
Категорія - 53 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач), суддів: Сидоренко А.П., Нестеренка М.В.,
з участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В., 
у присутності:
представника відповідача – адвоката Петрищева Олександра Олександровича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Огорілка Юрія Миколайовича
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2026 року (суддя Ніколаєнко О.О.), ухвалене у м. Суми, повне рішення виготовлене 23 березня 2026 року,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», 
про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
21 червня 2023 року представник ОСОБА_1 – адвокат Огорілко Ю.М. звернувся до суду із вказаною позовною заявою, яку обґрунтував такими обставинами.
09 листопада 2022 року в м. Суми по вул. Вячеслава Чорновола, 55 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_1 , який належить відповідачу та перебував під керуванням ОСОБА_2 , автомобіля «TOYOTA COROLLA», номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу та перебував під керуванням ОСОБА_3 , а також автомобіля «FORD TRANSIT», номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 . У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини ОСОБА_2 , усі транспортні засоби-учасники дорожньо-транспортної пригоди отримали механічні пошкодження.
На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», яким позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 110 000 грн. Посилаючись на рахунок на оплату відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля, позивач зазначав, що вартість його ремонту становить 372 953,8 грн.
Оскільки виплаченого страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої майнової шкоди, позивач вважав, що з відповідача як особи, винної у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування, яка становить 262 953,8 грн.
Із урахуванням наведеного позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 262 953,8 грн майнової шкоди, а також понесені судові витрати.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2026 року відмовлено у задоволенні позовних вимог. 
Оцінюючи подані сторонами докази у їх сукупності, суд виходить із того, що відповідно до статті 1194 ЦК України обов`язок винуватця ДТП відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням виникає лише за умови доведеності такого розміру шкоди належними та допустимими доказами.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, покладається на цю сторону.
На підтвердження розміру шкоди позивач надав лише рахунок на оплату № 2437 від 23 грудня 2022 року, складений ТОВ «Артмотор». Водночас вказаний документ містить перелік робіт та їх вартість, проте сам по собі не підтверджує фактичного розміру матеріального збитку, необхідності виконання саме такого обсягу ремонтних робіт або фактичного понесення відповідних витрат.
Інших належних доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди матеріали справи не містять. З метою встановлення вартості матеріального збитку та відновлювального ремонту за клопотанням відповідача судом була призначена судова автотоварознавча експертиза, однак висновок експерта не був складений через відсутність необхідних вихідних даних та неможливість огляду транспортного засобу.
Крім того, судом встановлено, що позивач погодив із ТДВ СК «Альфа-Гарант» розмір страхового відшкодування у сумі 110 000 грн та отримав зазначену виплату, хоча ліміт відповідальності страховика за полісом становив 130 000 грн. При цьому доказів того, що страховиком неправильно визначено розмір шкоди або що страхове відшкодування підлягало виплаті в більшому розмірі, позивачем не надано.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не довів ані фактичного розміру заподіяної шкоди, ані наявності різниці між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, яка могла б бути стягнута з відповідача на підставі статті 1194 ЦК України.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Огорілко Ю.М. оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Вказує, що виплачена позивачу страховиком відповідача сума страхового відшкодування – 110 000 грн, не покриває фактичного розміру завданих збитків.
Доводить, що належним та допустимим доказом розміру шкоди заподіяної в дорожньо-транспортній пригоді є рахунок на оплату від 23 грудня 2022 року № 2437, виданий ТОВ «Артмотор» - офіційним дилером Toyota, який підтверджує вартість відновлювального ремонту автомобіля в сумі 372 953,8 грн. Суд не надав належної оцінки рахунку офіційного дилера та не врахував, що саме цей документ підтверджує реальну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу. При цьому судова автотоварознавча експертиза, призначена за клопотанням відповідача, не була проведена, однак ця обставина сама по собі не спростовує наданих позивачем доказів і не може бути підставою для відмови у позові.
Зазначає, що відповідно до статті 22 ЦК України реальними збитками є не лише фактично понесені витрати, а й витрати, які особа повинна здійснити для відновлення свого порушеного права. У зв`язку з цим відсутність доказів фактичного проведення ремонту не спростовує розміру завданої шкоди та не позбавляє потерпілого права на її відшкодування.
Посилаючись на положення статей 22, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України та правові висновки Верховного Суду, вважає, що потерпілий має право на повне відшкодування шкоди, а особа, яка завдала шкоду та цивільна відповідальність якої застрахована, зобов`язана відшкодувати різницю між фактичним розміром збитків і сумою страхового відшкодування.
Із огляду на те, що вартість відновлювального ремонту становить 372 953,8 грн, а страховиком виплачено 110 000 грн, апелянт вважає, що з відповідача підлягає стягненню різниця в розмірі 262 953,8 грн як невідшкодована частина завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Правом на відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися 
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
09 листопада 2022 року в місті Суми біля будинку № 55 по вулиці Вячеслава Чорновола сталася дорожньо-транспортна пригода з вини ОСОБА_2 , унаслідок якої механічних пошкоджень зазнали три транспортні засоби: автомобіль «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_1 , який належить відповідачу, автомобіль «TOYOTA COROLLA», номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу та перебував під керуванням ОСОБА_3 , а також автомобіль «FORD TRANSIT», номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 .
Зазначені обставини підтверджуються схемою місця дорожньо-транспортної пригоди та постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2022 року у справі № 592/10286/22, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу (а.с. 7-8, 11).
Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/2173620 від 13 січня 2022 року, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Згідно з умовами зазначеного полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становив 130 000 грн, франшиза - 0 грн (а.с. 13, 216).
21 грудня 2022 року спеціалістами СТО «Артмотор» проведено огляд належного позивачу автомобіля «TOYOTA COROLLA», номерний знак НОМЕР_2 , за результатами якого складено протокол огляду із зазначенням виявлених пошкоджень транспортного засобу (а.с. 213-214).
Крім того, ТОВ «Артмотор» складено рахунок на оплату від 23 грудня 2022 року № 2437, яким визначено перелік робіт, запасних частин та матеріалів, необхідних для відновлювального ремонту зазначеного транспортного засобу, на загальну суму 372 953,8 грн, у тому числі ПДВ у розмірі 62 158,97 грн (а.с. 12).
04 січня 2023 року між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 укладено угоду про розмір страхового відшкодування, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, що розмір страхового відшкодування за страховим випадком, який стався 09 листопада 2022 року, становить 110 000 грн. Угода також містить умову про те, що зазначена сума є остаточною, коригуванню не підлягає, а після її виплати сторони не матимуть одна до одної майнових чи інших претензій щодо її розміру та строків виплати (а.с. 212).
На підставі вказаної угоди працівниками ТДВ «СК «Альфа-Гарант» складено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт, якими визначено розмір страхового відшкодування у сумі 110 000 грн за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 09 листопада 2022 року (а.с. 212, 215).
У подальшому ТДВ «СК «Альфа-Гарант» складено страховий акт, яким визначено розмір страхового відшкодування у сумі 110 000 грн. Як убачається зі змісту зазначеного акта, його складено на підставі наявних у страховика документів, зокрема угоди про розмір страхового відшкодування та висновку експерта (аварійного сертифіката) (а.с. 215).
12 січня 2023 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 110 000 грн (а.с. 14).
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2024 року за клопотанням представника відповідача у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу для визначення розміру матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (а.с. 114).
23 липня 2024 року експертом складено повідомлення № 6/2024 про неможливість надання висновку за поставленими судом питаннями. Зазначене повідомлення мотивоване тим, що за наявними в матеріалах справи документами, без представлення експерту об`єкта дослідження, технічно неможливо встановити обсяг і характер пошкоджень транспортного засобу, спричинених дорожньо-транспортною пригодою від 09 листопада 2022 року. При цьому експертом зазначено, що серед поданих позивачем доказів на підтвердження позовних вимог наявний лише рахунок на оплату (а.с. 119-120).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (у редакції на час вчинення ДТП) передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Вказана норма кореспондується зі частиною другою статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону № 1961-IV є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Статті 3 Закону № 1961-IV вказує, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).
Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Пункт 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачає, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Судом установлено, що майнова шкода, завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягала відшкодуванню в межах договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного відповідачем із ТДВ СК «Альфа-Гарант». Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становив 130 000 грн.
Зі змісту страхового акта та розрахунку страхового відшкодування вбачається, що позивач досяг зі страховиком згоди щодо розміру страхового відшкодування, визначивши його у сумі 110 000 грн. Вказана сума була виплачена страховиком у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи.
Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він є меншим страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі (див. постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 362/3043/18, від 21 квітня 2025 року у справі № 127/2551/23).
Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.
Отже, якщо потерпілий добровільно погодився на меншу страхову виплату, ніж міг отримати від страховика в межах ліміту страхування, то він не може перекласти цю різницю на винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Винуватець відповідає лише тоді, коли шкода перевищує те відшкодування, яке страховик був зобов`язаний виплатити за законом. Однак у матеріалах справи відсутні докази того, яку суму відшкодування страховик був зобов`язаний виплатити за законом
Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
На підтвердження розміру завданої шкоди позивач надав рахунок на оплату, складений ТОВ «Артмотор». Однак такий рахунок є лише документом, що містить орієнтовну вартість ремонтних робіт та запасних частин, і сам по собі не підтверджує фактичний розмір завданих збитків чи вартість відновлювального ремонту транспортного засобу. Встановлення вказаних обставин потребують спеціальних знань. За клопотанням відповідача у справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу для визначення розміру матеріального збитку. Однак її проведення виявилося неможливим, зокрема через ненадання позивачем транспортного засобу для огляду та відсутність необхідних вихідних даних.
За таких обставин залишається не встановленим і фактичний розмір шкоди, що не дає можливості перевірити доводи позивача про те, що він перевищує суму отриманого від страховика страхового відшкодування.
Отже, суд першої інстанції виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі, правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги сторони позивача
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина 1 статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 375 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу сторони позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Висновки суду щодо судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Огорілка Юрія Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повна постанова складена «11» червня 2026 року.

Головуючий -  	Д.В. Сізов	

Судді: А.П. Сидоренко 

М.В. Нестеренко