Справа № 473/2316/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

"24" червня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Булкат М.С.,
за участю секретаря судових засідань Соколенко Д. К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ :
ТОВ "ФК ЄВРОКРЕДИТ" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 71-006-850-2-17-Г від 04 вересня 2017, в розмірі 32 430,05 грн. та судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04 вересня 2017 між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний Договір № 71-006-850-2-17-Г, який складається з публічної частини договору, якою є Правила обслуговування клієнтів в АТ «МЕГАБАНК», розміщені на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua, та індивідуальної частини договору, якою є вказаний Кредитний договір. Вищевказані документи у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості банка і клієнта щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними, і відповідно до приписів ст.634 ЦК України є за своєю суттю договором приєднання, що укладений шляхом прийняття клієнтом пропозиції банку згідно ст.ст.641, 644 ЦК України. Сторони погодили і клієнт своїм підписом підтвердив, що Кредитний договір з усіма додатками у сукупності складають єдиний договір. Також, клієнт своїм підписом підтвердив, що з усіма умовами Договору, які розміщені на офіційному сайті банку www.megabank.ua та у відділенні Кредитодавця ознайомлений згодний.
На виконання умов договору АТ "МЕГАБАНК" надав відповідачу кредит, в сумі на умовах визначених договором, які позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками до цього договору.
Проте, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 32 430,05грн., з якої: 28 026,91грн.- заборгованість за кредитом, 1 600,46 грн. заборгованість по сплаті відсотків та 2802,68 грн.- заборгованість по сплаті комісії.
03 вересня 2024 року між АТ "МЕГАБАНК" та ТОВ "ФК" МУСТАНГ ФІНАНС" укладено Договір відступлення права вимоги № GL1N426240, у відповідності до умов якого, АТ "МЕГАБАНК " передає (відступає) ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС" за плату, а ТОВ "ФК " МУСТАНГ ФІНАНС " приймає належні АТ "МЕГАБАНК " права вимоги до відповідача. Користуючись даним правом ТОВ "ФК "МУСТАНГ ФІНАНС" 27 грудня 2024 року уклало з ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» договір №1/12 про відступлення права вимоги. Права вимоги переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, до ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» перейшло і право вимоги до відповідача за кредитним договором № 71-006-850-2-17-Г від 04 вересня 2017 року. Позивач вказує, що ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови Кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало.
На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ»», тому останні вимушені з даним позовом звернутися до суду яким просять стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 32 430,05грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 11200,00 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, проте в позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідачка  ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, заяву представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи і вирішення справи на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що 04 вересня 2017 між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний Договір № 71-006-850-2-17-Г, який складається з публічної частини договору, якою є Правила обслуговування клієнтів в АТ «МЕГАБАНК», розміщені на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua, та індивідуальної частини договору, якою є вказаний Кредитний договір.
Із копії кредитного договору № 71-006-850-2-17-Г встановлено, що 04 вересня 2017 АТ «МЕГАБАНК» надало відповідачу кредит, в сумі 28026,91 грн., на строк 36 місяців. Процентна ставка фіксована 15% річних. Відповідач погодившись з умовами власноручно підписала Заяву та Паспорт споживчого кредиту.
На виконання вказаного договору відповідачці було видано кредитні кошти.
З копії Довідки-розрахунку заборгованості судом встановлено, що розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, становить 32 430,05 грн., з якої: 28 026,91 грн.- заборгованість за кредитом, 1 600,46 грн. заборгованість по сплаті відсотків та 2802,68 грн.- заборгованість по сплаті комісії.
Із копії виписки/особового рахунку ОСОБА_1 судом встановлено, що відповідач користувалась кредитними коштами.
З копії Договору про відступлення права вимоги № GL1N426240 від 03 вересня 2024 року судом встановлено, що АТ «МЕГАБАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» приймає належні права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників від 03 вересня 2024 року.
Із копії витягу з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № GL1N426240 від 03 вересня 2024 року судом встановлено, що АТ «МЕГАБАНК» передало ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» боржника ОСОБА_1 яка має заборгованість в сумі 32 430,05 грн. за кредитним договором № 71-006-850-2-17-Г.
З копії Договору про відступлення права вимоги №1/12 від 27 грудня 2024 року судом встановлено, що ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄВРОКРЕДИТ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄВРОКРЕДИТ" приймає належні ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників від 27 грудня 2024 року.
Із копії витягу з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №1/12 від 27 грудня 2024 року судом встановлено, що ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» передало ТОВ "ФК "ЄВРОКРЕДИТ" боржника ОСОБА_1 яка має заборгованість в сумі 32 430,05 грн. за кредитним договором № 71-006-850-2-17-Г.
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
Відповідно до ст.625 ЦПК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
В судовому засіданні доведено, що між сторонами у справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, сторонами дотримано письмову форму укладення кредитного договору, що відповідає вимогам ст.ст. 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов.
Суд вважає, що позивачем доведено на підставі наданих належних доказів, що відповідачу ОСОБА_1 були надані кредитні кошти якими відповідач користувалась, однак, допустила неналежне виконання своїх обов`язків, порушила умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики та відсотків за користування нею, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором № 71-006-850-2-17-Г від 04 вересня 2017, в розмірі 32 430,05грн., з якої: 28 026,91грн.- заборгованість за кредитом, 1 600,46грн. заборгованість по сплаті відсотків та 2802,68 грн.- заборгованість по сплаті комісії.
Тому суд вважає вимоги позивача є доведеними і позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
В силу ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, в сумі 2662,40 грн., слід стягнути з відповідача.
Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 11200 грн.
При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу суд виходить з такого.
За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копія договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01 липня 2025 року укладеного між ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» та адвокатським об`єднання «АЛЬЯНС ДЛС», ордер про надання правничої допомоги адвокатом, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, вартість послуг (прейскурант), акт прийому-передачі послуг з правничої допомоги, де вартість наданих послуг адвокатом становить 11200 грн.
/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.
Отже, зважаючи на категорію даної справи, яка є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданих послуг, складності справи, ціні позову, а тому, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 2 500 грн.
Керуючись ст. ст. ст. 12, 77, 78, 81, 141, 263, 265 ЦПК України України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОКРЕДИТ»( ідентифікаційний код юридичної особи: 40932411, місцезнаходження: Україна, 49001, Дніпропетровська область м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1 оф.105) заборгованість за кредитним договором № 71-006-850-2-17-Г від 04 вересня 2017, яка складається з: 28 026,91грн.- заборгованості за кредитом, 1 600,46грн. заборгованості по сплаті відсотків та 2802,68 грн.- заборгованості по сплаті комісії, а всього стягнути 32 430 грн. 05 коп., а також 5 162 грн. 40 коп. судових витрат (судовий збір та правнича допомога). 
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя: М. С. Булкат