ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/19278/23
Провадження № 22-ц/820/16/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Демчук В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» про визнання договору нечинним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2025 року (суддя Стефанишин С.Л.).
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Хмельницького міського району електричних мереж АТ «Хмельницькобленерго» про визнання договору недійсним. 
В обґрунтування позову зазначала, що її квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 були неправомірно відключені від електропостачання.
Вважала, що договір від 27.08.2002 на користування електроенергією не може поширюватись на Хмельницький міський район електричних мереж АТ «Хмельницькобленерго», оскільки він є застарілим і в даному договорі вказано код ЄДРПОУ іншої юридичної особи, а саме, попередньої юридичної особи АТ ЕК «Хмельницькобленерго» - 22767506, при цьому, код ЄДРПОУ Хмельницького міського району електричних мереж АТ «Хмельницькобленерго» - 22764703.
Зауважувала, що поділ юридичної особи на дві юридичні особи відбувся у 2018 році, тому не відомо в якій частині права і обов`язки попередньої юридичної особи перейшли до Хмельницького міського району електричних мереж АТ «Хмельницькобленерго», а якій - ТОВ «Хмельницькенергозбут».
Враховуючи викладене вище, просила суд визнати договір на користування електричною енергією від 27.08.2002 недійсним.
У серпні 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмету позову, визначивши відповідачем АТ «Хмельницькобленерго» та вказуючи, що договір на користування електричною енергією від 27.08.2002 є не недійсним, а нечинним, оскільки договір не може бути чинним понад 20 років. Тому просила суд визнати договір на користування електричною енергією від 27 серпня 2002 року нечинним. 
Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.02.2025 залучено до розгляду справи ТОВ «Хмельницькенергозбут» як співвідповідача у справі.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Зазначає, що судом першої інстанції помилково вказано, що вона з 01.01.2019 приєдналася до публічного договору постачальника про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 12100000112848, оскільки вона не приєднувалась до такого договору, заяву-приєднання не підписувала.
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги її пояснення по справі щодо розмежування поняття «нечинний договір» та «недійсний договір». 
Вважає, що поза увагою суду залишилося те, що обов`язковою умовою чинності договору є і його дійсність, тобто, недійсним договір ніколи не набере чинності. Тож договір може бути дійсним, але при цьому нечинним – таким, що ще не набрав чинності або вже її втратив. Договір, який був укладений понад 20 років назад, не може бути чинним. 
Посилається на те, що суд помилково вважав, що права позивачки не порушені укладенням спірного договору від 27.08.2002, зокрема його нечинності. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі. 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25 серпня 2025 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників позивачки ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 березня 2026 року поновлено провадження у справі та залучено до участі у справі правонаступників позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, місце і час слухання повідомлені належним чином. 
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає повною мірою.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей.
Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першоюстатті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 27 серпня 2002 року укладено договір на користування електричною енергією між ВАТ ЕК «Хмельницькобенерго» та ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 152-153). 
За умовами договору електропостачальник взяв на себе зобов`язання постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до дозволеної йому потужності, а споживач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за встановленими НКРЕ та Урядом України тарифами (цінами) у терміни (пункт 1).
Відповідно до пункту 28 даного договору визначено, що цей договір укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни чи зупинити його дію.
Відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 30.03.2012 у справі №2-2218/2088/12, розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , змінено прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_6 (т.1 а.с. 6).
Відповідно до Статуту АТ «Хмельницькобленерго», АТ «Хмельницькобленерго» є юридичною особою із новим найменуванням, у результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту ПАТ «Хмельницькобленерго». В свою чергу, ПАТ «Хмельницькобленерго» було новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства «Хмельницькобленерго».
З 01.01.2019 постачальником електричної енергії побутовим споживачам на території Хмельницької області є ТОВ «Хмельницькенергозбут» (постанова НКРЕКП №1268 від 26.10.2018).
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові Близькі за змістом висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно п.п.1,5 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним (нечинним) судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третястатті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Тлумачення статей 215 та 216 ЦК України свідчить, що учасники цивільних відносин не можуть на рівні того чи іншого договору здійснювати його кваліфікацію як недійсного (нікчемного, нечинного чи оспорюваного), визначати правові наслідки нікчемності правочину. За домовленістю сторін можуть змінюватися тільки правові наслідки оспорюваного правочину.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19).
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому, позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
У статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим, позивачкою належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження суперечностей змісту договору на користування електричною енергією від 27.08.2002 положенням Цивільному кодексу України, іншим актам законодавства на час його укладення не надано, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.
У постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.
За таких обставин, з урахуванням відсутності спростування презумпції правомірності договору, висновок суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для визнання правочину нечинним (недійсним), є правильним.
Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач       І.В. П`єнта

Судді:        О.І. Талалай

О.І. Ярмолюк