ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 травня 2026 року
м. Київ

справа № 757/39111/24
провадження № 61-15800св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - компанія Лондон Ултімейт Холдінгс, ЛЛСі (London Ultimate Holdings, LLC), як правонаступник компанії «ДАНДЖАК, ЛЛС» (DANJAQ, LLC),
відповідачі: ОСОБА_1 , Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Міхно Маргарити Григорівни, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2025 року у складі судді Козлова Р. Ю. та постанову Київського апеляційного суду 
від 21 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Писаної Т. О., Приходька К. П., 
Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 

У серпні 2024 року компанія ДАНДЖАК, ЛЛС (DANJAQ, LLC) (далі - компанія ДАНДЖАК, ЛЛС) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (далі - УКРНОІВІ) та просила суд достроково повністю припинити дію свідоцтва України від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1 на комбіновану торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1» щодо усіх послуг 35 та 45 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг 
(далі - МКТП), для яких її зареєстровано, а також зобов`язати УКРНОІВІ внести зміни до Державного реєстру свідоцтв на торговельні марки про дострокове повне припинення дії свідоцтва України на торговельну марку від 10 січня 2008 року 
№ НОМЕР_1, про що здійснити відповідну публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність». 
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є власником свідоцтва 
від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг « » 35 та 45 класів МКТП. 
Разом із цим, ОСОБА_1 тривалий час (щонайменше протягом останніх п`яти років) не використовує відповідну торговельну мару, яка зареєстрована для товарів і послуг 35 та 45 класів МКТП. Указане є достатньою і самостійною підставою 
для дострокового припинення дії свідоцтва (частина четверта статті 18 
Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»).
Крім того, 22 травня 2024 року компанія ДАНДЖАК, ЛЛС подала заявку 
№ m202410292 на реєстрацію торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» для послуг 35 класу МКТП та заявку № m202410310 на реєстрацію торговельної марки « ІНФОРМАЦІЯ_1» для послуг 45 класу МКТП. Крім того, 24 травня 2024 року компанія ДАНДЖАК, ЛЛС подала заявку 
№ m202410435 на реєстрацію знака для товарів і послуг « » для послуг 35 класу МКТП та заявку № m202410477 на реєстрацію знака для товарів і послуг « » 
для послуг 45 класу МКТП.
Компанія ДАНДЖАК, ЛЛС указувала, що наявні обґрунтовані підстави вважати, 
що в процесі розгляду зазначених вище заявок буде відмовлено у реєстрації відповідних позначень як торговельних марок на підставі частини третьої статті 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», відповідно до якої не підлягають реєстрації як торговельні марки позначення, які на дату подання заявки, або, у разі заявлення пріоритету - на дату пріоритету, є тотожними 
або настільки схожими, що їх можна сплутати, зокрема, асоціювати 
з торговельними марками, раніше зареєстрованими чи поданими на реєстрацію 
в Україні на ім`я іншої особи щодо таких самих або споріднених товарів і послуг.
У випадку державної реєстрації торговельної марки за відповідними заявками 
(№ m202410292, № m202410310, № m202410435 та № m202410477) за власником свідоцтва від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1 продовжить зберігається право вимагати визнання свідоцтв на такі зареєстровані торговельні марки недійсними, 
з урахуванням належного останньому права інтелектуальної власності на спірну торговельну марку, які виникли раніше та існували до дати подання заявок: 
№ m202410292, № m202410310, № m202410435, № m202410477.
Оскільки комбінована торговельна марка « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за свідоцтвом України 
на торговельну марку від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1 , власником якої 
є ОСОБА_1 , не використовувалася в Україні протягом останніх п`яти років 
до дати звернення до суду із позовною заявою, компанія ДАНДЖАК, ЛЛС 
(DANJAQ, LLC) має право в судовому порядку захистити свій законний інтерес щодо набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку та подальше 
її використання на території України.
З урахуванням наведеного, компанія ДАНДЖАК, ЛЛС (DANJAQ, LLC) просила суд 
позов задовольнити.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2025 року позов компанії ДАНДЖАК, ЛЛС задоволено.
Достроково припинено повністю дію свідоцтва України на торговельну марку 
від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1 щодо всіх послуг 35 та 45 класів МКТП, для яких 
її зареєстровано.
Зобов`язано УКРНОІВІ внести до Державного реєстру свідоцтв України 
на торговельні марки відомості про дострокове припинення свідоцтва України 
на торговельну марку від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1 , а також здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність» або іншому чинному офіційному виданні державної системи охорони інтелектуальної власності, 
про що видати наказ.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь компанії ДАНДЖАК, ЛЛС витрати на сплату судового збору за подання позову у розмірі 3 028,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт безпосереднього та фактичного невикористання ОСОБА_1 комбінованої торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» згідно зі свідоцтвом України на торговельну марку
від 10 січня 2018 року № НОМЕР_1 протягом п`яти років без поважних причин. Указане є правовою підставою для дострокового припинення дії відповідного свідоцтва. Відповідач протилежного не довів, як і не довів поважність причин невикористання даної торговельної марки.
При цьому позивач має законний інтерес щодо захисту своїх прав інтелектуальної власності, який полягає в отриманні правової охорони на торговельні марки 
за заявками: № m202410292, № m202410310, № m202410435 та № m202410477, 
а також захисті прав інтелектуальної власності та охоронюваного законом комерційного інтересу щодо надання послуг 35 та 45 класів МКТП. Тобто позивач мав право на пред`явлення до суду даного позову.
Крім того, саме УКРНОІВІ зобов`язано внести до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки відомості про дострокове припинення спірного свідоцтва України та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність» або іншому чинному офіційному виданні державної системи охорони інтелектуальної власності, про що видати наказ.
Районний суд урахував положення Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яку ратифіковано 
Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII «Про ратифікацію Угоди 
про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, 
з іншої сторони» (далі - Угода про асоціацію), яка набрала чинності 01 вересня 
2017 року, зокрема, у частині політичних положень та у частині торговельно-економічних і галузевих положень.
Судом першої інстанції враховано положення Паризької конвенції про охорону промислової власності від 20 березня 1883 року, що набула чинності для України 
25 грудня 1991 року.
Суд першої інстанції застосував відповідні норми ЦК України, Закону України 
«Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», врахував судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у даній категорії справ. 
Розподіл судових витрат здійснено з урахуванням статті 141 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2025 року залишено 
без змін.
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що районний суд зробив правильні висновки по суті вирішення спору, так як ОСОБА_1 
без поважних причин не використовував зареєстровану за ним торговельну марку 
за свідоцтвом України від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1 більше п`яти років, 
що передують даті подання позову у даній справі. Вказане є правовою підставою для прийняття рішення про дострокове припинення дії відповідного свідоцтва (стаття 198 Угоди про асоціацію, стаття 18 Закону України «Про охорону прав 
на знаки для товарів і послуг»). 
Позивач здійснив перевірку для встановлення факту використання спірної торговельної марки, надав суду відповідні докази, які ОСОБА_1 не спростував 
у визначений процесуальним законодавством спосіб. ОСОБА_1 не довів факт безпосереднього та фактичного використання саме ним спірної торговельної марки 
або поважності причин її невикористання (стаття 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»). 
Апеляційний суд погодився з висновком районного суду про те, що у позивача виникло право на звернення до суду з позовом у цій справі, так як у нього виник законний інтерес щодо захисту права на користування торговельними марками 
за відповідними заявками. Позовні вимоги до відповідачів обґрунтовані. 
Суд апеляційної інстанції зазначив, що питання тотожності чи схожості заявлених торговельних марок не входить до предмета доказування у цій справі, 
яка стосується дострокового припинення спірного свідоцтва.
Апеляційний суд застосував відповідні норми національного та міжнародного законодавства, врахував судову практику Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду у даній категорії справ.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її надходження до Верховного Суду

У грудні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Міхно М. Г., звернулася 
до Верховного Суду із касаційною скаргою на судові рішення судів попередніх інстанцій, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах Верховного Суду; судами належним чином не досліджено зібрані 
у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; судове рішення не підписано 
будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року відкрито касаційне провадження 
у справі, після усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року. Витребувано справу з суду першої інстанції. 
Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу, надано строк 
для його подання.
У січні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2026 року заяву компанії Лондон Ултімейт Холдінгс, ЛЛСі (London Ultimate Holdings, LLC) (далі - компанія Лондон Ултімейт 
Холдінгс, ЛЛСі) про заміну сторони у справі задоволено. Замінено позивача - компанію ДАНДЖАК, ЛЛС, правонаступником - компанією Лондон Ултімейт Холдінгс, ЛЛСі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представник ОСОБА_1 - адвоката Міхно М. Г., мотивована тим, що суди попередніх інстанцій зробили помилкові висновки по суті вирішення спору, не встановили фактичні обставини у справі, неправильно застосували норми матеріального права, не надали правову оцінку поданим сторонами доказам, 
не врахували відповідну судову практику Верховного Суду. 
ОСОБА_1 є власником свідоцтва України від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1. Він був зареєстрований як фізична-особа підприємець, здійснював діяльність щодо надання послуг із встановлення спеціального охоронного обладнання, реалізації послуг зовнішньої реклами (сайти «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3»). 
Здійснення підприємницької діяльності було припинено у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та окупацією міста Маріуполя Донецької області. Однак, торговельна марка «ІНФОРМАЦІЯ_1» може використовуватися в господарській діяльності юридичних осіб, які належать ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 використовував указане вище свідоцтво України на комбіновану торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1» щодо послуг 35 та 45 класів МКТП, для яких воназареєстрована, з 27 серпня 2019 року по 23 лютого 2022 року. З 24 лютого 
2022 року по 28 серпня 2024 року таке використання неможливе через військову агресію російської федерації проти України та окупацію міста Маріуполя Донецької області. При цьому листом Торгово-промислової палати України 
(далі - ТПП України) від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 засвідчено 
форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію російської федерації проти України. Вказана обставина є загальновідомою 
і не потребує доказуванню.
Разом із цим, ОСОБА_1 надав докази використання торговельної марки, зокрема: придбання та підтримання доменного імені, використання торговельної марки в діловому листуванні. Він має намір продовжувати здійснювати свою підприємницьку діяльність, як будуть усунуті вищевказані перешкоди. Він має намір вести бізнес на території України.
Заявник касаційної скарги вважає, що у позивача відсутнє право на звернення 
до суду за захистом своїх прав, так як відсутні докази на підтвердження порушення чи невизнання прав позивача. 
Крім того, торговельна марка ОСОБА_1 та торговельна марка позивача 
не є візуально тотожними, вони мають лише схожі візуальні елементи. Інші елементи та графічні зображення торговельних марок відрізняються. 
Суди попередніх інстанцій безпідставно звинуватили ОСОБА_1 у необхідності перереєстрації підприємств.
Апеляційний суд не оприлюднив в системі «Електронний суд» скорочене судове рішення, а повне судове рішення підписано лише головуючим, інші судді його 
не підписали електронним цифровим підписом. При цьому порушено строки оприлюднення судового рішення.
Посилається на відповідну судову практику Верховного Суду, яку, на думку заявника касаційної скарги, безпідставно не було враховано судами попередніх інстанцій.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У січні 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу 
від УКРНОІВІ, в якому викладено аргументи щодо доводів касаційної скарги. Вказується, що УКНОІВІ виконує у спірних правовідносинах технічно-реєстраційний характер, а матеріальний спір виник між позивачем та ОСОБА_1 .
У березні 2026 року, тобто до заміни позивача на його правонаступника, 
до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від компанії 
ДАНДЖАК, ЛЛС, проте він поданий з пропуском строку, визначеного в ухвалі Верховного Суду від 12 січня 2026 року. З огляду на зазначене, колегія суддів залишає вказаний відзив на касаційну скаргу без розгляду (див. постанова Верховного Суду від 31 липня 2023 року у справі № 442/2569/18, провадження 
№ 61-11440св22).
У квітні 2026 року, після заміни позивача на його правонаступника, 
до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від компанії Лондон Ултімейт Холдінгс, ЛЛСі, в якому викладено аргументи щодо необґрунтованості касаційної скарги. 
Компанії Лондон Ултімейт Холдінгс, ЛЛСі вважає, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими. Суди попередніх інстанцій вірно визначилися із предметом спору, правильно застосували норми національного та міжнародного законодавства, врахували релевантну судову практику Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником свідоцтва України від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1 
на торговельну марку, яка зареєстрована щодо наступного переліку послуг 35 
та 41 класів МКТП: 
- 35 клас: агентства комерційного інформування; вивчання ринку; ділове досліджування; ділове інформування; допомога в керуванні справами; перевіряння рахунків (аудит); послуги щодо зв`язків з громадськістю; рекламні агентства; рекламування; керування справами; ділове адміністрування; діловодство; імпортно-експортні агентства; влаштовування виставок та ярмарків на комерційні 
або рекламні потреби; демонстрування товарів; послуги постачання для інших (закуповування товарів та надавання постачальницьких послуг іншим фірмам); сприяння продажеві (посередництво); послуги щодо сукупного розміщування асортименту товарів 9 класу, що дозволяє споживачам оглядати та купувати ці товари у магазинах роздрібної торгівлі; 
- 45 клас: консультування щодо безпеки; оглядання промислових підприємств 
для цілей безпеки; відмикання секретних замків; детективні агентства; наглядання за житлом за відсутності мешканців; нічна охорона; охорона особиста; охорона цивільна; стеження за охоронною сигналізацією.
Зазначене підтверджується інформацією зі спеціальної інформаційної системи УКРНОІВІ.
Компанія ДАНДЖАК, ЛЛС (DANJAQ, LLC) у травні 2024 року подала до УКРНОІВІ заявки: № m202410292 на реєстрацію торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» для послуг 
35 класу МКТП; № m202410310 на реєстрацію торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» для послуг 45 класу МКТП; № m202410435 на реєстрацію знака для товарів і послуг «» 
для послуг 35 класу МКТП; № m202410477 на реєстрацію знака для товарів і послуг «» для послуг 45 класу МКТП. 
Відповідно до копії договору про передачу прав на одержання свідоцтв 
на торговельні марки та права власності на торговельні марки із зазначених свідоцтв за заявками № m202410292, № m202410310, № m202410435 
та № m202410477, який укладено 20 листопада 2025 року між компанією 
ДАНДЖАК, ЛЛС (DANJAQ, LLC) та компанією Лондон Ултімейт Холдінгс, ЛЛСі (London Ultimate Holdings, LLC), новим заявником за відповідними заявками стала компанія Лондон Ултімейт Холдінгс, ЛЛСі (London Ultimate Holdings, LLC).

Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Міхно М. Г., задоволенню не підлягає. 

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 
цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим 
є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають.
Верховний Суд ураховує, що предметом позову у цій справі є вирішення питання 
про дострокове припинення дії свідоцтва України на торговельну марку 
(частина четверта статті 18 Закону України «Про охорону прав на знаки 
для товарів і послуг»).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставами позову у цій справі позивач зазначив невикористання власником знаку для товарів і послуг (торговельну марку), що засвідчений свідоцтвом від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1 , безперервно протягом п`яти років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва, що, на думку позивача, є підставою для припинення його дії.
Відповідно до статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
Згідно зі статтею 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг). 
Відповідно до статті 422 ЦК України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.
Згідно з частиною першою статті 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.
Відповідно до частин другої та третьої статті 425 ЦК України майнові права інтелектуальної власності є чинними протягом строків, встановлених 
цим Кодексом, іншим законом чи договором. Майнові права інтелектуальної власності можуть бути припинені достроково у випадках, встановлених 
цим Кодексом, іншим законом чи договором.
Згідно із частиною першою статті 427 ЦК України майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі.
Статтею 492 ЦК України регламентовано, що торговельною маркою може бути 
будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні 
для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, 
від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.
Відповідно до статті 493 ЦК України суб`єктами права інтелектуальної власності 
на торговельну марку є фізичні та юридичні особи. Право інтелектуальної власності на певну торговельну марку може належати одночасно кільком фізичним та (або) юридичним особам.
Згідно зі статтею 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності 
на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Набуття права інтелектуальної власності 
на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана 
в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.
Статтею 496 ЦК України визначено, що майнові права інтелектуальної власності 
на торговельну марку є чинними протягом десяти років з дати подання заявки 
на торговельну марку в установленому законом порядку, якщо інше не встановлено законом. Зазначений строк може бути продовженим щоразу на десять років 
у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 497 ЦК України чинність майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку припиняється в установленому законом порядку достроково у зв`язку з перетворенням торговельної марки 
у загальновживане позначення певного виду товарів чи послуг. Чинність майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку може бути припинено достроково за ініціативою особи, якій вони належать, якщо це не суперечить умовам договору, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із преамбулою Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів 
і послуг» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з набуттям 
і здійсненням прав на торговельні марки в Україні.
У статті 1 вказаного Закону зазначено, що торговельна марка - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів 
і послуг» якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України про торговельні марки, то застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно із частиною третьою статті 5 зазначеного Закону набуття права 
на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Строк дії свідоцтва становить 
10 років від дати подання заявки до Національного органу інтелектуальної власності (далі - НОІВ) і продовжується НОІВ за клопотанням власника свідоцтва щоразу 
на 10 років, за умови сплати збору в порядку, встановленому пунктом 2 статті 18 цього Закону.
Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визначено, що обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням торговельної марки та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення торговельної марки та переліком товарів і послуг.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» на підставі рішення про реєстрацію торговельної марки 
та за наявності документа про сплату державного мита за видачу свідоцтва і збору за публікацію про видачу свідоцтва здійснюється публікація в електронному бюлетені НОІВ відомостей про видачу свідоцтва, визначених в установленому порядку. Зазначені мито та збір сплачуються після надходження до заявника рішення про реєстрацію торговельної марки.
Одночасно з публікацією відомостей про видачу свідоцтва НОІВ здійснює державну реєстрацію торговельної марки, для чого вносить до Реєстру відповідні відомості. Порядок ведення Реєстру і склад відомостей, що містяться в Реєстрі, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»).
Видача свідоцтва здійснюється НОІВ у місячний строк після державної реєстрації торговельної марки. Свідоцтво видається особі, яка має право на його одержання. Якщо право на одержання свідоцтва мають кілька осіб, їм видається одне свідоцтво (частина перша статті 14 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів 
і послуг»).
Відповідно до частин сьомої-дев`ятої статті 16 Закону України «Про охорону прав 
на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва може передавати будь-якій особі виключні майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг на підставі договору. Власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) 
на використання торговельної марки на підставі ліцензійного договору. Ліцензійний договір повинен містити, зокрема, інформацію про способи використання торговельної марки, територію та строк, на які дозволено її використання, та умову, що якість товарів і послуг, виготовлених чи наданих за ліцензійним договором, 
не буде нижчою якості товарів і послуг власника свідоцтва і він здійснюватиме контроль за виконанням цієї умови. Договір про передачу права власності 
на торговельну марку і ліцензійний договір вважаються дійсними, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані сторонами. Сторона договору має право 
на інформування невизначеного кола осіб про передачу права власності 
на торговельну марку або видачу ліцензії на використання торговельної марки. Таке інформування здійснюється шляхом публікації в Бюлетені відомостей в обсязі 
та порядку, встановлених НОІВ, з одночасним внесенням їх до Реєстру. 
За опублікування відомостей про передачу права власності на торговельну марку повністю і видачу ліцензії на використання торговельної марки, а також запропонованих стороною договору змін до відомостей про видачу ліцензії сплачуються збори. У разі опублікування відомостей про передачу права власності на торговельну марку стосовно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг НОІВ видає нове свідоцтво на ім`я особи, якій передане це право, за наявності документа про сплату державного мита за видачу свідоцтва.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів 
і послуг» власник свідоцтва повинен добросовісно користуватися правами, 
що випливають із свідоцтва.
Підстави припинення дії свідоцтва на торговельну марку регламентовано статтею 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».
Відповідно до частини четвертої статті 18 указаного Закону якщо торговельна марка не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг безперервно протягом п`яти років від дати публікації відомостей 
про видачу свідоцтва або якщо використання торговельної марки призупинено 
з іншої дати після цієї публікації на безперервний строк у п`ять років, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. Для цілей застосування цього пункту датою, з якої повинно розпочинатися використання торговельної марки за міжнародною реєстрацією, 
є дата публікації в Бюлетені НОІВ відомостей про надання правової охорони торговельній марці за міжнародною реєстрацією в Україні. У такому разі дія свідоцтва або дія міжнародної реєстрації в Україні може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник свідоцтва чи міжнародної реєстрації 
не зазначить поважні причини такого невикористання. Такими поважними причинами є обставини, що перешкоджають використанню торговельної марки незалежно від волі власника свідоцтва чи міжнародної реєстрації, зокрема обмеження імпорту чи інші вимоги до товарів і послуг, встановлені законодавством. Для цілей цього пункту використанням торговельної марки власником свідоцтва вважається також використання її з дозволу власника свідоцтва іншою особою. Використання торговельної марки особою, яка має право використовувати колективну марку, вважається використання власником свідоцтва. Дію свідоцтва не може бути припинено, якщо у строк від закінчення п`ятирічного строку невикористання торговельної марки до подання позову про дострокове припинення дії свідоцтва почалося чи відновилося її використання, крім випадку, коли підготовка до початку використання або відновлення використання торговельної марки розпочалися протягом трьох місяців до подання такого позову та після того, як власник свідоцтва довідався про можливість його подання.
Питання застосування вказаної норми права було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 05 березня 2025 року у справі 
№ 910/8781/23 (провадження № 12-64гс24), в якій Велика Палата Верховного Суду здійснила тлумачення норм частини четвертої статті 18 Закону України 
«Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та Угоди про асоціацію, враховуючи їх граматичний зміст, системні зв`язки та цільове призначення.
У пункті 85 вищевказаної постанови Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зазначені норми права передбачають анулювання реєстрації торговельної марки (дострокове припинення дії свідоцтва) з підстави невведення 
її у використання протягом п`ятирічного строку на відповідній території (невикористання в Україні). Перебіг цього строку розпочинається з дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або про надання правової охорони торговельній марці за міжнародною реєстрацією в Україні. При цьому умов, що перебіг зазначеного строку починається наново зі зміною власника (уповноваженого користувача) торговельної марки, зазначені норми права не містять.
Згідно з пояснювальною запискою до проєкту Закону України від 21 липня 
2020 року № 815-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення охорони і захисту прав на торговельні марки і промислові зразки 
та боротьби з патентними зловживаннями», яким частину четверту статті 18 
Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» було викладено 
у наведеній редакції, перегляд чинного законодавства України у сфері охорони прав на торговельні марки і промислові зразки зумовлений необхідністю забезпечити ефективне виконання Україною зобов`язань у рамках Угоди про асоціацію. Запропонованим проєктом Закону передбачається імплементація вимог 
статей 204-207 Угоди про асоціацію, а також положень Директиви № 98/71/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 13 жовтня 1998 року про правову охорону промислових зразків, Регламенту Ради (ЄС) № 6/2002 від 12 грудня 2001 року 
про промислові зразки Співтовариства, Директиви № 2008/95/ЄС від 22 жовтня 2008 року Європейського Парламенту та Ради про наближення законодавств держав-членів щодо торговельних марок, Регламенту Ради (ЄС) № 207/2009 
від 26 лютого 2009 року про торговельну марку Співтовариства у національне законодавство. Метою прийняття проєкту Закону є забезпечення виконання зобов`язань України у сфері європейської інтеграції в частині узгодження вимог чинного законодавства України щодо охорони прав на торговельні марки
і промислові зразки із правом Європейського Союзу.
Відповідно до статті 197 Угоди про асоціацію, яка набула чинності для України 
01 вересня 2017 року, якщо протягом п`яти років з дати завершення процедури реєстрації власник не розпочинає реальне використання торговельної марки 
для товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована на відповідній території, або якщо таке використання призупинено протягом безперервного п`ятирічного періоду, то стосовно торговельної марки можуть бути запроваджені санкції, передбачені цим підрозділом, якщо відсутні належні причини для її невикористання.
Згідно зі статтею 198 Угоди про асоціацію сторони передбачають, що реєстрація торговельної марки підлягає анулюванню, якщо протягом безперервного п`ятирічного періоду вона не була введена у використання на відповідній території для товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована, і відсутні належні причини для невикористання; проте жодна особа не може заявити, що права власника на торговельну марку мають бути анульовані, якщо протягом проміжку часу між закінченням п`ятирічного періоду і поданням заяви про анулювання розпочалося або було поновлено реальне використання торговельної марки; початок використання або його поновлення протягом тримісячного періоду, 
що передує заяві про анулювання, яке розпочалося відразу після закінчення безперервного п`ятирічного періоду невикористання, не беруть до уваги, якщо підготовка до початку або поновлення використання здійснюється лише у зв`язку 
з тим, що власник усвідомлює можливість подання заяви про анулювання.
Вказане узгоджується з частиною другою статті 6 bis Паризької конвенції 
про охорону промислової власності від 20 березня 1883 року, яку вірно застосовано судами попередніх інстанцій, відповідно до якої для подання вимоги про скасування знака надається строк не менше п`яти років, що вираховується від дати реєстрації знака. 
Якщо підстави для відмови у реєстрації, для анулювання чи визнання недійсною реєстрації торговельної марки існують лише стосовно частини товарів або послуг, для яких вона була заявлена чи зареєстрована, то відмова у реєстрації 
або анулювання чи визнання недійсною реєстрації застосовується лише 
до відповідних товарів або послуг (стаття 199 Угоди про асоціацію).
Згідно зі статтею 200 Угоди про асоціацію строк охорони, що застосовується 
в Україні та Стороні ЄС, обчислюється з дати подання заявки і становить щонайменше 10 років. Власник права може продовжити строк охорони на наступний 10-річний термін.
У Директиві Європейського парламенту і Ради (ЄС) 2015/2436 від 16 грудня 
2015 року про наближення законодавств держав-членів щодо торговельних марок міститься стаття 19 «Відсутність дійсного використання як підстава 
для анулювання», відповідно до якої торговельну марку може бути анульовано, якщо протягом п`яти років поспіль її не було введено у дійсне використання 
у державі-членові у зв`язку з товарами або послугами, для яких її зареєстровано, 
та не існує належних підстав для такого невикористання. Жодна особа не може заявляти про те, що права власника на торговельну марку необхідно анулювати, якщо у проміжок часу між завершенням п`ятирічного строку і поданням заявки на анулювання було розпочато або відновлено дійсне використання торговельної марки. Початок або відновлення використання протягом трьох місяців до подання заявки на анулювання, що розпочалися не раніше, ніж після завершення безперервного п`ятирічного строку невикористання, не беруть до уваги, якщо підготовка до початку або відновлення використання розпочалися лише після того, як власник дізнався про можливе подання заявки на анулювання.
Відповідно до пункту «а» статті 51 (1) Регламенту Ради (ЄС) № 207/2009 
від 26 лютого 2009 року про торговельну марку Співтовариства права власника торговельної марки [ЄС] визнаються анульованими за заявою до [Європейське відомство з інтелектуальної власності (EUIPO)] або на підставі зустрічного позову 
в рамках провадження про порушення прав, якщо протягом безперервного періоду в п`ять років торговельна марка не була дійсно використана в [Європейському Союзі] у зв`язку з товарами або послугами, щодо яких вона зареєстрована, і немає належних причин для невикористання.
У пункті «а» статті 58 «Підстави для анулювання» Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 2017/1001 від 14 червня 2017 року про торговельну марку Європейського Союзу (який замінив собою Регламент Ради (ЄС) № 207/2009) зазначено, що права власника торговельної марки ЄС визнають такими, 
що підлягають анулюванню, після подання заяви до Офісу або на підставі зустрічного позову у межах провадження щодо порушення, якщо протягом п`яти років поспіль торговельну марку не було введено у дійсне використання у Союзі 
у зв`язку з товарами чи послугами, для яких її зареєстровано, та відсутні вагомі підстави її невикористання; однак жодна особа не може заявити, що права власника на торговельну марку ЄС необхідно анулювати, якщо у проміжку між завершенням п`ятирічного строку та поданням заяви або зустрічного позову було розпочато 
або відновлено дійсне використання торговельної марки; однак початок 
або відновлення використання протягом трьох місяців перед поданням заяви 
або зустрічного позову, що розпочалися не раніше, ніж після завершення безперервного п`ятирічного періоду невикористання, не беруть до уваги, якщо підготовка до початку або відновлення використання розпочалася після того, 
як власник дізнався про можливе подання заяви або зустрічного позову.

З наведених норм убачається, що Закон України «Про охорону прав на знаки 
для товарів і послуг» був прийнятий з метою виконання Україною зобов`язань 
за Угодою про асоціацію та імплементації положень європейського законодавства для забезпечення виконання зобов`язань України у сфері європейської інтеграції 
в частині узгодження вимог чинного законодавства України щодо охорони прав 
на торговельні марки і промислові зразки із правом Європейського Союзу.
Отже, при тлумаченні правових норм частини четвертої статті 18 указаного Закону має враховуватися граматичний зміст викладення цієї норми, її системні зв`язки 
та цільове призначення.
З огляду на викладене, з урахуванням положень статті 198 Угоди про асоціацію 
та частини четвертої статті 18 Закону України «Про охорону прав на знаки 
для товарів і послуг» дія свідоцтва товарів і послуг може бути достроково припинена у разі, якщо знак для товарів і послуг без поважних причин безперервно 
не використовується щодо частини або всіх товарів та/або послуг, внесених 
до реєстру, протягом п`яти років від дати публікації про видачу свідоцтва або 
від іншої дати.
На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року 
у справі № 760/6362/17, провадження № 61-43св20.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постановах: від 09 червня 2021 року у справі № 757/34959/18, від 04 липня 2019 року у справі № 910/4947/18, від 26 лютого 2019 року у справі № 910/6307/18, від 17 липня 2018 року у справі 
№ 910/14972/17, від 24 лютого 2020 року у справі № 760/12081/17, від 19 січня 
2021 року у справі № 761/18983/18, від 29 квітня 2021 року у справі № 910/5794/20.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 
ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення 
для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, 
крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися 
на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, 
та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша 
статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування 
(частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми 
є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність 
або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування 
(частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному 
та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, 
так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, надав правову оцінку поданим сторонами доказам і встановив, що  ОСОБА_1 
не використовує зареєстровану торговельну марку за свідоцтвом України 
від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1 більше п`яти років, що передують даті подання позову у даній справі. Зазначене є підставою для прийняття рішення про дострокове припинення дії вказаного свідоцтва.
Суди попередніх інстанцій вказали, що позивач довів заявлені ним позовні вимоги, надав суду докази на підтвердження того, що торговельна марка за свідоцтвом України від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1 не використовується більше п`яти років. 
При цьому судами надано оцінку видам діяльності, за якими ОСОБА_1 здійснював свою діяльність за період з 26 березня 2010 року по 01 липня 2022 року, а також діяльності юридичних осіб, де він є бенефіціарним власником, і зроблено обґрунтовані висновки про те, що така діяльність не охоплювала послуги, що належать до 35 та 45 класів МКТП, для яких зареєстрована спірна торговельна марка. Жодних підтверджень використання компаніями, де ОСОБА_1 є власником, спірної торговельної марки, у тому числі в мережі Інтернет, не виявлено.
ОСОБА_1 указаного вище у визначений процесуальним законом спосіб 
не спростував. Суди попередніх інстанцій вірно звернули увагу на те, що його доводи в цілому зводяться до відсутності у позивача права на позов.
ОСОБА_1 не довів факт використання саме ним спірної торговельної марки 
та наявності поважних причин подальшого невикористання даної торговельної марки.
У силу вимог частини першої статті 426 ЦК України та частини четвертої статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» для доведення фактичного використання торговельної марки ОСОБА_1 повинен надати докази безпосереднього та фактичного використання торговельної марки або зазначити поважні причини невикористання торговельної марки за свідоцтвом України 
№ НОМЕР_1 для всіх послуг 35 та 45 класів МКТП, для яких її зареєстровано, протягом п`яти років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтво (10 січня 2008 року, бюлетень № 1/2008), або якщо використання торговельної марки призупинено, - 
з іншої дати після цієї публікації шляхом застосування її під час пропонування 
та надання послуг 35 та 45 класів МКТП, для яких торговельну марку зареєстровано, застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.
Проте, надані ОСОБА_1 докази та його доводи (використання торговельної марки на інших підприємствах, використання відповідного позначення в доменному імені, скріншоти з веб-сайтів, відповідні листи та комерційні пропозиції) 
не підтверджують фактичне використання торговельної марки за свідоцтвом України від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1 безпосередньо ним, як власником відповідного свідоцтва, стосовно послуг 35 та 45 класів МКТП протягом п`яти років 
до подання позову під час пропонування та надання послуг 35 та 45 класів МКТП, зазначених у вищевказаному свідоцтві.
Зокрема, відповідне листування здійснювалось не ОСОБА_1 , а іншими особами, без зазначення підстав використання знаку на листуванні іншими особами, які не є власником свідоцтва на торговельну марку. 
На підставі цих доказів не можна встановити факт укладення договорів про надання послуг, що відносяться до послуг 35 та 45 класів МКТП, та надання таких послуг на виконання умов договорів із використанням торговельної марки за свідоцтвом України від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1.
Відповідей на адвокатські запити від адміністратора зони UA та реєстратора доменного імені «ІНФОРМАЦІЯ_3» про «придбання» доменного імені та потенційного підтримання його чинності протягом певного періоду не підтверджує використання спірної торговельної марки для послуг, для яких вона зареєстрована. 
У зазначеному доменному імені використовується не зареєстрована комбінована спірна торговельна марка, а саме лише позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1». Сама по собі реєстрація певного доменного імені не може бути належним доказом використання торговельної марки для певних послуг, без додаткових доказів того, що веб-сайт за таким доменним ім`ям існує, функціонує, і через нього фактично здійснюється пропонування і надання послуг.
Для доведення використання торговельної марки, у тому числі в мережі Інтернет, важливим є не тільки сам по собі факт розміщення торговельної марки в доменному імені чи на веб-сайті, але і фактичне реальне пропонування на такому веб-сайті послуг, для яких спірна торговельна марка зареєстрована. 
Докази про реєстрацію доменного імені є належними і достатніми виключно у комплексі з іншими доказами та за наявності доказів фактичного надання послуг на веб-сайті під зареєстрованим доменним ім`ям.
При цьому апеляційний суд вірно звернув увагу, що надані ОСОБА_1 листи юридичних осіб, які не є учасниками даної справи та не є власниками спірної торговельної марки, не є належними та достатніми доказами використання спірної торговельної марки. Сама по собі наявність таких документів не може розглядатися як належний доказ надання послуг 35 та 45 класів МКТП. 
Відповідні листи являють собою лише комерційні пропозиції та не містять інформації, яка б підтверджувала вручення таких пропозицій контрагентам, або реальне надання послуг та реалізацію комерційних пропозицій, про які йде мова у листах (надання відповідних послуг).
Вищевказане не підтверджує використання торговельних марок саме для послуг 
35 та 45 класів, для яких торговельна марка зареєстрована. 
Судами попередніх інстанцій надано детальну правову оцінку відповідним доказам, які надав ОСОБА_1 , його доводам і вірно їх відхилено. Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 
Судами попередніх інстанцій надано відповідну правову оцінку посиланням ОСОБА_1 на неможливість використання торговельної марки через військову агресію російської федерації проти України та окупацію міста Маріуполя Донецької області. У листі ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, який 
є загальним офіційним документом і на який посилається відповідач, визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України. 
Проте, цей лист є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору для ОСОБА_1 , виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Той факт, що ТПП України засвідчила відповідну форс-мажорну обставину 
сам собою не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності 
за невиконання/неналежне виконання відповідних умов, правил та зобов`язань.
Указане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним 
у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 610/1599/24, провадження 
№ 61-3266св25.
Воєнний стан, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа 
не може виконати ті чи інші зобов`язання. Але автоматично це не може свідчити 
про поважність причин невикористання торговельної марки. При цьому, наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, 
і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 червня 
2023 року у справі № 910/8580/22.
Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, 
яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності 
за невиконання). 
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15 червня 2018 року у справі № 915/531/17, від 26травня 2020 року у справі № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 913/785/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 913/785/17, 
від 07 червня 2023 року у справі№ 906/540/22).
Судами попередніх інстанцій надано правову оцінку відповідним доводам 
ОСОБА_1 у сукупності з іншими доказами й зроблено вірні висновки про те, 
що відповідачем не доведено безпосереднє та фактичне використання комбінованої торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» згідно зі свідоцтвом України від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1 або наявність поважних причин невикористання даної торговельної марки.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, статті 198 Угоди про асоціацію та статті 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», суди попередніх інстанцій зробили обґрунтовані висновки про задоволення позову, оскільки позивачем доведено, що комбінована торговельна марка « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (свідоцтво України 
від 10 січня 2008 року № НОМЕР_1), без поважних причин безперервно 
не використовується щодо всіх послуг, внесених до реєстру, протягом п`яти років до дати подання позову у даній справі.
Доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують, а тому відхиляються Верховним Судом.
При цьому позивач має право на звернення до суду з даним позовом, так як 
у нього існують обґрунтовані підстави стверджувати про наявність обставин, 
які можуть нашкодити його законному інтересу, а саме прагненню до користування торговельними марками за поданими заявками, і цей законний інтерес підлягає судовому захисту, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.
Більше того, як нормами національного законодавства, так і міжнародними нормами закріплено, що будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою 
про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 березня 2025 року у справі 
№ 910/8781/23 (провадження № 12-64гс24) констатувала, що дія свідоцтва 
про реєстрацію торговельної марки може бути достроково припинена, якщо протягом безперервного п`ятирічного періоду торговельна марка 
не використовувалася в Україні стосовно товарів чи послуг, щодо яких вона зареєстрована, і немає поважних причин її невикористання. Обчислення зазначеного п`ятирічного періоду не залежить від зміни власника (уповноваженого користувача) торговельної марки.
Колегія суддів, з урахуванням вищенаведених норм національного та міжнародного права, сталої та сформованої судової практики Великої Палати Верховного Суду 
та Верховного Суду, наголошує на необхідності реалізації принципу реального використання торговельної марки. 
Реалізація вказаного принципу включає в себе, у тому числі: а) очищення Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки від відомостей стосовно свідоцтв, які тривалий час не використовуються; б) право на торговельну мару має реально використовуватися у господарській діяльності; в) правова охорона на торговельну марку не може використовуватися для обмеження діяльності інших суб`єктів.
При цьому Верховний Суд наголошує, що у даному спорі не вирішується питання схожості чи тотожності спірної торговельної марки з торговельними марками за заявками позивача. 
Предметом позову є вирішення питання про дострокове припинення дії свідоцтва України на торговельну марку (стаття 13 ЦПК України), а тому відповідні доводи касаційної скарги є безпідставними.
З огляду на викладене, висновки районного суду та апеляційного суду по суті вирішення справи є вірними.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів по суті вирішення спору, а вказане не може бути правовою підставою для скасування судових рішень.
Зроблені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), застосовані правові позиції є релевантними, а судова практика Верховного Суду з указаного питання є сталою та сформованою. У зв`язку з цим, безпідставними є посилання заявника касаційної скарги на неврахування судами відповідної судової практики Верховного Суду. У кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Таким чином, висновки районного суду та апеляційного суду у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судами під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів уважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судами всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам 
в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення 
є мотивованими, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення районного суду та постанови апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди 
з висновками суду і переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України 
не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові 
рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 
цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального 
і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. (стаття 410 ЦПК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, розподіл судових витрат Верховим Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 410, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Міхно Маргарити Григорівни, залишити без задоволення. 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник 
Судді: І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк