КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року

справа № 369/14358/24

провадження № 22-ц/824/7068/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Ратнікової В.М., Сушко Л.П.
при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Новіцької Іванни Леонідівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2025 року, постановлене під головуванням судді Янченка А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,-
ВСТАНОВИВ:
У серпі 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Новіцьку Іванну Леонідівну звернувся до Києво-Святошинський районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.05.2024 ОСОБА_1 за договором дарування передав безоплатно належну йому на праві приватної спільної часткової власності частку квартири АДРЕСА_1 , своїй дружині ОСОБА_2 . ОСОБА_1 вважає цей договір фіктивним і таким, що повинен бути визнаний судом недійсним. ОСОБА_1 зазначає, що не мав наміру відчужувати свою частку у розмірі квартири дружині ОСОБА_2 , оскільки укладення Договору були вимушеними обставинами та пов`язаними з набрання чинності Закону № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку». ОСОБА_1 вказує, що не бажав дотримуватись вимог та норм чинного законодавства про оборону та мобілізацію, внаслідок чого за порушення вищевказаного законодавства можливо був би притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу (від 17 000 до 25 000 тис грн.) та подальшої конфіскації майна. ОСОБА_1 зазначає, що з метою збереження нерухомого майна в сім`ї, ним спільно з відповідачем було прийнято рішення щодо укладення фіктивного правочину з метою недопущення стягнення частки майна ОСОБА_1 в дохід Держави. При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що у нього не було жодного наміру дарувати частку квартири ОСОБА_2 , оскільки це його єдине житло, в якому він проживав разом з сім`єю. Як стверджує ОСОБА_1 , ОСОБА_2 свідомо схилила його до укладення фіктивного правочину з метою отримати частку квартири всупереч його волі шляхом обману. Зловживаючи його абсолютною довірою, дружина переконала подарувати їй частку квартири, а після отримання дарунка кардинально змінила своє ставлення до нього - почала провокувати на сварки та виражати неповагу та зверхність. ОСОБА_2 виїхала з квартири та погрожує виселити позивача.
Отже, ОСОБА_1 вважає укладений ним договір дарування квартири фіктивним, таким що не відповідав його волевиявленню та вчинений всупереч його волі шляхом обману з боку ОСОБА_2 .
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 - Новіцька Іванна Леонідівна звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення задоволення позову.
Вимоги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що апелянт чітко вказав, що єдиною його метою укладення договору дарування було недопущення конфіскації майна, враховуючи той факт, що він не має підстав для відстрочки та не має бажання мобілізовуватися. 
В той же час договір скаржник уклав з єдиною метою, попередньо проговоривши позицію з відповідачкою - це збереження майна в сім`ї, недопущення звернення стягнення на це майно.
В той же час позивач чітко себе ідентифікував як частина сім`ї разом з відповідачкою та отримував підтвердження відповідачки в цьому.
Таким чином, апелянт вважав, що не втрачає жодного права на свою частку в майні, так як в подальшому матиме змогу володіти, користуватися та розпоряджатися ним після укладення правочину.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що автор апеляційної скарги не зазначає у скарзі в чому полягає необґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Зокрема, які обставини з наведенням їх переліку, не були повно та всебічно з`ясовані судом з урахуванням доказів, поданих позивачем на підтвердження своїх вимог.
Наведена представником позивача у апеляційній скарзі судова практика Верховного суду ґрунтується на тому, що про фіктивність угоди, в тому числі, може свідчити наявність кредиторської заборгованості чи рішення суду про стягнення коштів з продавця. На момент відчуження, тобто на 21 травня 2024 року, спірне майно в заставі або під забороною не перебувало і тому ОСОБА_1 мав право розпоряджатись ним, як власник відповідно до приписів ст ст 6, 627, 717 ЦК України.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник Новіцька І.Л. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 мав право вільно розпоряджатися своїм майном як власник, згідно ст.ст. 317, 319 ЦК України.
В свою чергу позивач жодним належним та допустимим доказом не довів той факт, що укладений між позивачем та відповідачем договорів дарування частки квартири є фіктивним та таким, що укладений під впливом обману.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 21.05.2024 ОСОБА_1 за договором дарування передав безоплатно належну йому на праві приватної спільної часткової власності частку квартири АДРЕСА_1 , своїй дружині ОСОБА_2 , договір посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Кондратенко Ю.В. Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 21.05.2024.
Згідно з платіжними інструкціями №№ 9342-9339-4112-5270, 9342-9336-1805-7095, 9342-9334-1431-7413, 9342-9331-6688-5115, 9342-9331-6593-2838, 9342-9331-6360-36309346-0578-6814-6541, 9346-0578-0962-8261, 9346-0586-6978-9784, 9346-0587-8928-8255, 9346-0587-8506-9391, 9346-0587-8150-1029 з травня по червень 2024 року ОСОБА_2 сплачувала комунальні послуги АДРЕСА_2 .
Відповідно до Постанови Києво-Святошинського районного суду Києвської області від 19 вересня 2024 року справа №369/11708/24, ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що «він був ініціатором переоформлення частки вартири», Київський апеляційний суду Постановив залишити вищевказану Постанову без змін.
Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_5 надала суду показання про те, що перебувала у дружніх відносинах з сторонами, але неразі має неприязні видносини з ОСОБА_2 , також повідомила, що володіє інформацією про дарування частки квартири зі слів ОСОБА_1 , про яку останній повідомив після укладання правочину, зазначила, що особисто не була учасником розмови щодо укладення договору дарування між сторонами.
Відповідно до ст 627 ЦК України сторони мають право укласти договір і відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі Контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Статтею 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Судом встановлено, що 21.05.2024 ОСОБА_1 за договором дарування передав безоплатно належну йому на праві приватної спільної часткової власності частку квартири АДРЕСА_1 , своїй дружині ОСОБА_2 , договір посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Кондратенко Ю.В. Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 21.05.2024.
Відповідно до п. 6 Договору: ми, Дарувальник та Обдарована підтвердили, що Договір цей не носить характеру фіктивного та удаваного правочину.
Відповідпо до п. 11 Договору: Дарувальник та Обдарована стверджують, що вони є подружжям, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї 17.12.2009 року.
Відповідно до п. 10 Договору: право власності на вказану Уг частку квартири у Обдарованої виникає з моменту прийняття дарунку та державної реєстрації цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Обдарована свідчить, що вона дарунок приймає. Прийманням дарунку вважається одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.
Представник Позивача адвокат Новіцька І.Л. та Позивач ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді, посилаються на те, що Договір дарування частки квартири є фіктивним та таким, що укладений під впливом обману.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 см 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування.
Судом першої інстанції було вірно зазначено, що позивач жодним належним та допустимим доказом не довів той факт, що укладений між позивачем та відповідачем договорів дарування частки квартири є фіктивним та таким, що укладений під впливом обману.
Свідок ОСОБА_5 не була присутня під час розмови між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо майбутнього укладання Договору дарування, також не була присутня при укладанні Договору в офісі приватного нотаріуса 21.05.2024 року. Отже, із показань свідка ОСОБА_5 робити висновок, що Договір дарування укладений фіктивно чи укладений під впливом оману з боку ОСОБА_2 не має законних підстав.Що стосується того, що ОСОБА_1 був надзвичайно стурбований питанням мобілізації, мав тривожний стан, то це є не іншим, як суб`єктивна думка свідка. Показання свідка, які наведені в апеляційній скарзі не відносяться до предмету доказування у даному спорі.
Відповідно до ч. 6 ст 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до Постанови Києво-Святошинського районного суду Києвської області від 19 вересня 2024 року справа №369/11708/24, ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що «він був ініціатором переоформлення частки вартири», постановою Київського апеляційного суду зазначену постанову було залишено без змін.
З огляду на вище викладене, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, рішення постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, судом повно та всебічно з`ясовано обставини справи, надано їм належну правову оцінку, висновки суду про задоволення позовних вимог є обґрунтовані.
Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.
Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Новіцької Іванни Леонідівни залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст складено 29 червня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді