Справа № 128/2471/26

ПОСТАНОВА
Іменем України

15 червня 2026 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Васильєва Т.Ю., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

УСТАНОВИВ:
08.06.2026 інспектором СРПП ВП № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Горобчук А.А. складено протокол щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, що він 07.06.2026 близько 22:00 год за адресою АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї тещі ОСОБА_2 , а саме не покидав будинку, який належить їй.
Для розгляду наданих матеріалів в суді особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, хоча повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи в межах встановленого строку розгляду для даної категорії справ шляхом отримання СМС-повідомлення за номером телефону, вказаному в протоколі про адміністративне правопорушення. Клопотань про відкладення розгляду справи чи поважні причини неявки до суду не надходило.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Так в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
За вказаних обставин, враховуючи строки розгляду вказаної категорії справ про адміністративне правопорушення та обізнаність ОСОБА_1 з наявністю відповідного судового провадження щодо нього, враховуючи відсутність доказів поважності причин неявки його до суду, суд вважає за можливе розглянути справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за наявними в наданих суду матеріалах доказами.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Так, судом було досліджено наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ВБА № 148684 від 08.06.2026; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.06.2026, згідно якого від ОСОБА_2 прийнято усну заяву, згідно якої вона повідомила, що просить прийняти міри щодо її зятя, який вчинив віденосно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме не захотів покидати будинок, який належиь їй; письмові пояснення ОСОБА_2 по даному факту від 08.06.2026, в яких вона зазначила, що після святкування свого дня народження її донька ОСОБА_3 повернулась додому з її зятем ОСОБА_1 , з яким вона проживала до цього близько двох років, вона попросила його покинути її будинок, на що останній ніяк не відреагував та вчинив відносно неї домашнє насильсьво психологічного характеру; письмові пояснення ОСОБА_1 від 08.06.2026, в яких він зазначив, що 07.06.2026 він прийшов до будинку, де прождиває його дружина ОСОБА_3 . Під час того як він знаходився в будинку прийшла мати його дружини і сказала, що не хоче його тут бачити і щоб він тут не ночував.
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 9 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС 06.11.2015 N 1376, зареєстрованої в МЮ України 01.12.2015 за N 1496/27941, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема, суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, в тому числі, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
Суд розглядає справу в межах складеного протоколу, тому важливим є зміст цього документа, зокрема, викладення обставин вчиненого правопорушення, оскільки суд уповноважений розглядати справу виключно в межах пред`явленого особі обвинувачення.
Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. 
Тобто обов`язковою ознакою домашнього насильства є саме завдання шкоди здоров`ю потерпілого.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення - передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.
Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).
При цьому, згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що приводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
В межах розгляду даної справи суд зауважує, що обставини заподіяння будь-якої шкоди потерпілій не досліджувались взагалі, та не кожен конфлікт між його сторонами є домашнім насильством, оскільки характерною ознакою домашнього насильства є те, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
Надані матеріали не містять доказів того, що дії ОСОБА_1 спричинили потерпілій, яка є його тещею, страждання, емоційну невпевненість чи побоювання за свою безпеку, а також системності таких дій з його боку, патерну контролю чи влади. 
Крім цього, наданим суду протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї тещі, але за відсутності обставин заподіяння шкоди здоров`ю потерпілій, та з долучених до протоколу про адміністративне правопорушення матеріалів неможливо встановити, чи внаслідок дії ОСОБА_1 було завдано шкоди фізичному та/або психічному здоров`ю потерпілій.
Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права в Україні, кожному гарантовано право на справедливий суд, тобто кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
За вищевказаних обставин, суд не може прийняти як належний та допустимий доказ вчинення адміністративного правопорушення наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення, оскільки в ньому не вказано діяння (дію або бездіяльність), передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за відсутності чого неможливо встановити наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому, відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про спосіб його вчинення, форму вини, мотив та мету, свідчить про неконкретність обвинувачення та порушує право особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення, на організацію ефективного захисту своїх інтересів.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, розглянувши справу в межах висунутого обвинувачення, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не доведено належними і допустимими доказами, поза розумним сумнівом, що 07.06.2026 відбулося домашнє насильство відносно потерпілої, вчинене ОСОБА_1 , оскільки належних та допустимих доказів психологічного насильства, за наслідком якого було завдано шкоди психічному здоров`ю потерпілій, наданими матеріалами не доведено, а також не доведено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки за наданим суду протоколом про адміністративне правопорушення він притягується до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства без встановлення обставин заподіяння шкоди психічному чи фізичному здоров`ю потерпілої, що не передбачено диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а отже, наданими матеріалами не доведено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому провадження в справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 173-2, п. 1 ст. 247, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі щодо  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: