ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

16 червня 2026 року   місто Чернівці справа №725/11788/25
провадження №22-ц/822/750/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Кулянди М.І., Литвинюк І.М., 
за участю секретаря судових засідань Паучек І.І.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», 
третя особа – ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на рішення Чернівецького районного суду міста Чернівців від 03 березня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Нестеренко Є.В.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Посилався на те, що 17 січня 2024 року о 12 годин 14 хвилин у м. Чернівці по вул. Винниченка, 119, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 , повертаючи ліворуч на перехресті нерівнозначних доріг з другорядної дороги, не надала переваги у русі транспортному засобу марки «ВАЗ 21083», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі вул. Винниченка, внаслідок чого сталося зіткнення та транспортні засоби отримали пошкодження.
Постановою Чернівецького апеляційного суду по справі №725/503/24 від 20 лютого 2024 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Зазначена постанова суду набрала законної сили.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, наявність винних дій ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17 січня 2024 року, є доведеною та не підлягає доказуванню.
Згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-24/4603-АВ від 22 квітня 2024 року, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість оцінюваного автомобіля, вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ, тобто вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21083», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП станом на 17 січня 2024 року становить 37 858 грн. 33 коп.
Цивільно-правова відповідальність особи, що спричинила ДТП ОСОБА_2 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп».
29 квітня 2024 року ОСОБА_1 , в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до страховика ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування.
21 жовтня 2024 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» прийняло рішення про відмову ОСОБА_1 , як власнику автомобіля марки «ВАЗ 21083», д.н.з. НОМЕР_2 , у виплаті страхового відшкодування.
Просив стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на свою користь суму матеріального збитку у розмірі 37 858 грн. 33 коп., а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн, витрати на проведення експертизи в розмірі 4543,68 грн, а також витрати на правничу допомогу в сумі 14000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Чернівецького районного суду міста Чернівців від 03 березня 2026 року позовну заяву задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» (код ЄДРПОУ 24175269) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, 37 858 грн. 33 коп.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства « УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп., витрати за надання правової допомоги у розмірі 14 000 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 4 543 грн. 68 коп., а всього – 19 754 грн. 88 коп.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
Не погоджуючись із вказаним рішення суду, відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» подали апеляційну скаргу на вказане рішення суду. 
Просили рішення скасувати, оскільки воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, в позові просили відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІУ - транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. В такому разі його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/126-24/4603-АВ від 22 квітня 2024 року Чернівецького НДЕКЦ ринкова вартість транспортного засобу позивача становить 37 858, 33 грн., а вартість його відновлювального ремонту становить 80 613,97 грн., що перевищує ринкову вартість цього автомобіля. 
Тому в такому випадку мала визначатись вартість залишків транспортного засобу (тобто вартість транспортного засобу після ДТП). Однак вартість залишків автомобіля ВАЗ 21083 д.н. НОМЕР_2 визначена не була.
Також згідно ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV - страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. В полісі страхування № ЕР-213676088 розмір франшизи становить 3200 грн. 
Однак суд першої інстанції вказаного не врахував.
Крім того, постановою Чернівецького апеляційного суду від 22 січня 2025 року у справі №725/501/24 ОСОБА_1 також було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме - у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів в ДТП, яка мала місце 17 січня 2024 року в м.Чернівці по вул. Винниченка, 119, за участю автомобіля Рено Аркана під керуванням ОСОБА_2 . 
Вважають, саме протиправні дії позивача спричинили зіткнення його автомобіля з автомобілем Рено Аркана під керуванням ОСОБА_2 , що призвело до заподіяння шкоди його автомобілю.
Відповідно до п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV - у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Таким чином розмір страхового відшкодування позивачу має визначатися наступним чином: (37 858, 33 гри. (ринкова вартість ТЗ) - вартість залишків ТЗ після ДТП) /2 (кількість винних осіб у заподіянні шкоди) - 3200 грн. (франшизи).
Однак, оскільки в даному випадку не визначена вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди , то розмір страхового відшкодування встановити не можливо.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Вельничук Я.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Вказав, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність протиправного діяння, вини, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, як умови для визнання випадку страховим.
Суд першої інстанції, оцінюючи наданий сторонами в якості доказів висновок експерта, обґрунтовано врахував його, як єдиний належний у справі доказ, яким обґрунтовано вартість матеріального збитку.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що постановою Чернівецького апеляційного суду по справі №725/503/24 від 20 лютого 2024 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу, постанова набрала законної сили.
Згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-24/4603-АВ від 22 квітня 2024 року, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість оцінюваного автомобіля, вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ, тобто вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21083», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП станом на 17 січня 2024 року становить 37 858 грн. 33 коп.
Цивільно-правова відповідальність особи, що спричинила ДТП ОСОБА_2 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп».
29 квітня 2024 року ОСОБА_1 , в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до страховика ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування.
21 жовтня 2024 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» прийняло рішення про відмову ОСОБА_1 , як власнику автомобіля марки «ВАЗ 21083», д.н.з. НОМЕР_2 , у виплаті страхового відшкодування, що підтверджується відповідним листом страховика.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що протиправність дій ОСОБА_2 та її вина встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, а причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 та пошкодженням транспортного засобу позивача підтверджується матеріалами справи.
Вартість матеріального збитку, завданого позивачу, підтверджується висновком транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-24/4603-АВ від 22 квітня 2024 року та становить 37 858 грн. 33 коп.
Таким чином, враховуючи, що страховик, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» необґрунтовано відмовив у виплаті страхового відшкодування, тоді як всі підстави для його здійснення наявні, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, а з відповідача підлягає стягненню матеріальний збиток у розмірі 37 858 грн. 33 коп.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції викладені в рішенні суду не в повній мірі відповідають вимогам закону, виходячи з наступного.
Переглядаючи рішення суду, колегія суддів зазначає таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу;  2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2022 року в справі №602/1455/20).
За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 зазначеної статті).
У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Отож, відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці (див. висновок викладений у постанові Верховного Суду 20.08.2024 року у справі №712/9328/21).
Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту.
У статті 9 Закону №1961-IV передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
Відповідно до пункту 77 частини першої статті 1 Закону України «Про страхування» франшиза – частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством.
За таких обставин до страхувальника можна пред`явити вимогу про відшкодування майнової шкоди лише після сплати страховиком суми страхового відшкодування, передбаченої договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, або у разі відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.
Водночас відповідальність з виплати завданої майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у винної особи настає у разі правомірної відмови у виплаті страхового відшкодування страховиком, наявності різниці між завданою майновою шкодою та сумою страхового відшкодування, встановленої полісом страхування.
У даній справі встановлено, що 17 січня 2024 року о 12 годин 14 хвилин у м.Чернівці по вул.Винниченка, 119, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «ВАЗ 21083», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Чернівецького апеляційного суду по справі №725/503/24 від 20 лютого 2024 року ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу, постанова набрала законної сили.
Як вбачається з даної постанови, ОСОБА_2 17 січня 2024 року о 12 год. 14 хв. в м. Чернівці по вул. Винниченка, 119, керуючи транспортним засобом марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , повертаючи ліворуч на перехресті нерівнозначних доріг з другорядної дороги, не надала переваги у русі транспортному засобу марки «ВАЗ 21083», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі – вул. Винниченка, внаслідок чого трапилось зіткнення, в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п.16.11 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Апеляційний суд у вказаній постанові прийшов до висновку, що дії ОСОБА_2 свідчать про порушення саме нею п.16.11. ПДР України, а відтак утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і вина останньої підтверджується матеріалами провадження. 
Постановою Чернівецького апеляційного суду по справі №725/501/24 від 22 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.
Як вбачається з даної постанови, апеляційний суд виснував, що у разі дотримання та належного виконання ОСОБА_3 вимог п.12.3 ПДРУ, для чого не було технічних перешкод, зіткнення із автомобілем Рено Аркана вдалось би уникнути, а відтак контактування ВАЗ із стоячим поза межами проїзної частини дороги на території автосервісу автомобілем БМВ виключалося би у цій ситуації.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважав, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме-порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, повністю доведена наявними у справі доказами.
Аналізуючи викладене, апеляційний суд вважає, що у даній справі суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП яке мало місце 17 січня 2024 року та порушення нею правил дорожнього руху, внаслідок чого трапилось зіткнення з автомобілем позивача «ВАЗ 21083», отож страховий випадок настав.
Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначеної суми майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню страховою компанією.
Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність особи, що спричинила ДТП ОСОБА_2 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп».
29 квітня 2024 року ОСОБА_1 , в порядку Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до страховика ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування.
21 жовтня 2024 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» прийняло рішення про відмову ОСОБА_1 , як власнику автомобіля марки «ВАЗ 21083», д.н.з. НОМЕР_2 , у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не є потерпілим, оскільки власником пошкодженого транспортного засобу є ОСОБА_4 . У разі надання ОСОБА_1 відповідних документів, які будуть підтверджувати його право на отримання страхового відшкодування, страхова компанія повернеться до розгляду питання щодо виплати страхового відшкодування (а.с.49).
Згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-24/4603-АВ від 22 квітня 2024 року, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість оцінюваного автомобіля, вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ, тобто вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21083», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП станом на 17 січня 2024 року становить 37 858 грн. 33 коп.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
Так, згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.
Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №752/13375/19.
Як вже встановлено, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21083», номерний знак НОМЕР_2 перевищує його ринкову вартість до ДТП.
Таким чином, враховуючи висновок експерта та положення статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21083», номерний знак НОМЕР_2 вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим і позивачем визнається вказаний факт.
Разом з тим, позивач не скористався наданими йому процесуальними правами та не надав належних й допустимих доказів вартості автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21083», номерний знак НОМЕР_2 після ДТП, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції, а наявний в матеріалах справи висновок експерта не містить таких відомостей.
Установивши, що ремонт належного позивачу автомобіля вважається економічно необґрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розмір завданого позивачу матеріального збитку має становити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
Враховуючи викладене, помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що на користь позивача слід стягнути саме вартість автомобіля на час ДТП, а не різницю між вартістю цього автомобіля до та після ДТП. 
Отже, порядок відшкодування завданої позивачу шкоди повинен відбуватися у порядку, визначеному статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.
У зв`язку з відсутністю відомостей про вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, необхідної для визначення розміру відшкодування у порядку ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», неможливо зробити висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість зазначеного в позовній заяві розміру майнової шкоди та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, в якому необхідно врахувати відповідальність страховика, а в подальшому й винної у ДТП особи, так як слід надати належної оцінки різниці вартості автомобіля до та після ДТП.

Щодо судових витрат
Постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення (підпункту б пункту 4 частини 1статті 382 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  2) у разі відмови в позові - на позивача (ч.2 ст.141 ЦПК України).
Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови, суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги та відмови в позові.
За подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1816, 80 грн. (1211,20 х 150%).
Враховуючи задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та відмови в позові, судовий збір за подання апеляційної скарги сплачений відповідачем в розмірі 1816,80 грн. підлягає стягненню із позивача на користь відповідача.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Ураховуючи те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Приватного Акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» задовольнити.
Рішення Чернівецького районного суду міста Чернівців від 03 березня 2026 року щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в сумі 37 858 грн. 33 коп. скасувати та постановити нове.
У задоволенні позову відмовити.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
І.М. Литвинюк