Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків 
18 травня 2026 р. справа № 520/3451/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» (вул. Промислова, буд. 1, с-ще Васищеве, Харківський р-н, Харківська обл., 62495, код ЄДРПОУ 45055636) до Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України (бульв. Гавела Вацлава, буд. 8А,м. Київ,03124, код ЄДРПОУ43997555) про визнання протиправними та скасування рішень,-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000098/2 від 26.08.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України;
- визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000101/2 від 29.08.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України;
- визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000125/2 від 14.10.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України;
- визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000148/2 від 25.11.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.
В обґрунтування позову та у відповіді на відзив позивач вказав, що надані до митного оформлення документи містять повні і достовірні відомості про митну вартість товару і не містять жодних розбіжностей, тому виключають будь-які які сумніви у заявленій митній вартості.
Відповідачем у відзиві на позов зазначено, що спрацювання ризиків АСАУР вже свідчить про наявність обґрунтованого сумніву та є підставою для витребування додаткових документів, то логічно послідовним є твердження про те, що неподання декларантом на запит митного органу жодних додаткових документів свідчить про те, що обґрунтований сумнів митниці у правильності обрання методу визначення митної вартості та правильності її обчислення не був усунутий, що, в свою чергу, виключає можливість для митного органу визнати заявлену декларантом митну вартість.
Інші заяви по суті спору учасники не подавали.
Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. 
Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.
Судом встановлено, 05.02.2025, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» (покупець) та TIRELINK CO, LTD (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №02/2025, згідно якого продавець поставляє (продає), а покупець купує товар. 
Відповідно до п.1.1 Контракту Продавець зобов`язується продати, а Покупець прийняти і сплатити протягом терміну дії цього Контракту Товар (шини та комплектуючі) в асортименті, кількості, якості і за ціною, що вказані в інвойсах, які мають юридичну силу специфікацій та являються невід`ємними частинами Контракту. Поставка Товару здійснюється партіями. 
Пунктом 1.2 Контракту передбачено, що найменування, ціни, кількість відповідно до яких вироблений Товар на кожну позицію Товару, що поставляється, вказуються у відповідних інвойсах, які є невід`ємною частиною цього Контракту і мають юридичну силу специфікацій.
Відповідно п. 2.1 до Контракту ціна Товару узгоджується Сторонами та вказується в інвойсі і приймається на умові CIF (ІНКОТЕРМС-2020) порт Гданськ, Польща / Гдиня/ Польща/ Чорноморськ, України / Констанца, Румунія. В інвойсі можуть бути передбачені інші умови поставки. 
Пунктом 3.1 Контракту передбачено, що Товар за даним Контрактом поставляється на умовах відповідно до п.2.1 Контракту, якщо інший порт не зазначено у відповідному інвойсі. 
22 серпня 2025 року позивачем до Київської митниці подано митну декларацію ЕМД 25UA100320031857U5 від 22.08.2025.
Разом із митною декларацією, позивачем до митного оформлення подані наступні документи: Пакувальний лист (Packing list) 25CFOA019A-TBR 26.05.2025; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) 25CFOA019A-TBR 26.05.2025; Коносамент (Bill of lading) COSU6418024300 29.05.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) 26457 19.08.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару 158 12.08.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару 82 27.05.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги 1307 20.08.2025; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 1/297 20.08.2025; Прейскурант (прайс-лист) виробника товару Прайс 20.05.2025; Страховий поліс 299370502022025000486 29.05.2025; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів 02/2025 05.02.2025; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н 20.05.2025; Договір (контракт) про перевезення 053675-25 01.01.2025; Договір (контракт) про перевезення 199/22 02.03.2023; Копія митної декларації країни відправлення 435020250000044083 27.05.2025.
Позивачем отримано електронне повідомлення (запит) митного органу з наступним текстом: «… встановлено, що надані відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України документи для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема: у наданих до митного оформлення документах (коносамент) відсутні відмітки будь-яких митних органів іноземних держав, зокрема прикордонної митниці; платіжні інструкції від 12.08.2025 № 158 та від 27.05.2025 № 82 щодо оплати товару не містять підпису (власноручного/електронного) відповідальної особи платника, яка відповідно до законодавства України має право розпоряджатися рахунком. Разом з тим, згідно з Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, передбачено можливість відкликання платіжної інструкції до списання коштів з рахунку платника або до настання дати валютування платіжної інструкції. Отже, дані платіжні документи не можуть розглядатись як такі, що підтверджують факт оплати партії товару; також, надана для підтвердження митної вартості митна декларація країни відправлення від 27.05.2025 № 435020250000044083 складена не офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, що суперечить статті 254 Кодексу. Зазначені обставини не дають можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі...».
Позивачем було отримано рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000098/2 від 26.08.2025.
29 серпня 2025 року позивачем до Київської митниці подано митну декларацію ЕМД 25UA100320032778U0 від 29.08.2025.
Разом із митною декларацією, позивачем до митного оформлення подані наступні документи:
Пакувальний лист (Packing list) 25CFOA019A-TBR 26.05.2025; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) 25CFOA019A-TBR 26.05.2025; Коносамент (Bill of lading) COSU6418024300 29.05.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) 65631 25.08.2025; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) 25CFOA019A-TBR 26.05.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару 158 12.08.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару 82 27.05.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги 1355 27.08.2025; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 1/316 27.08.2025; Прейскурант (прайс-лист) виробника товару Прайс 20.05.2025; Страховий поліс 299370502022025000486 29.05.2025; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів 02/2025 05.02.2025; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н 20.05.2025; Договір (контракт) про перевезення 053675-25 01.01.2025 Договір (контракт) про перевезення УМ-С/180825 18.08.2025; Сертифікат відповідності б/н 29.08.2025 Інші некласифіковані документи Копія митної декларації країни відправлення 435020250000044083 27.05.2025.
Позивачем отримано електронне повідомлення (запит) митного органу з наступним текстом: «встановлено, що надані відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України документи для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема: у наданих до митного оформлення документах (коносамент) відсутні відмітки будь-яких митних органів іноземних держав, зокрема прикордонної митниці; платіжні інструкції від 12.08.2025 № 158 та від 27.05.2025 № 82 щодо оплати товару не містять підпису (власноручного/ електронного) відповідальної особи платника, яка відповідно до законодавства України має право розпоряджатися рахунком. Разом з тим, згідно з Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, передбачено можливість відкликання платіжної інструкції до списання коштів з рахунку платника або до настання дати валютування платіжної інструкції. Отже, дані платіжні документи не можуть розглядатись як такі, що підтверджують факт оплати партії товару; також, надана для підтвердження митної вартості митна декларація країни відправлення від 27.05.2025 № 435020250000044083 складена не офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, що суперечить статті 254 Кодексу. ….»
У відповідь на це повідомлення декларант, додатково, надано: засвідчену ТПП КНДР митну декларацію країни відправлення (сертифікат ССРІТ №253705В0/000904 від 14.07.2025) з перекладом; заявку на транспортне перевезення № 12368 (ОМ-0075655) від 31.07.2025. 
Позивачем отримано рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000101/2 від 29.08.2025.
14 жовтня 2025 року позивачем до Київської митниці подано митну декларацію 
ЕМД 25UA100320039187U7 від 14.10.2025 . 
Разом із митною декларацією, позивачем до митного оформлення подані наступні документи: Пакувальний лист (Packing list) 25CFOA026B-TBR 22.07.2025; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) 25CFOA026B-TBR 22.07.2025; Коносамент (Bill of lading) COSU6424613990 30.07.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) 04530 10.10.2025; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) 25CFOA026B-TBR 22.07.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару 136 30.07.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару 223 25.09.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги 1660 10.10.2025; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 1/355 10.10.2025; Прейскурант (прайс-лист) виробника товару Прайс 18.06.2025; Страховий поліс BC050535012500016660 27.07.2025; Зовнішньоекономічний договір (контракт) 02/2025 05.02.2025; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н 18.06.2025; Договір (контракт) про перевезення 053675-25 01.01.2025;
Договір (контракт) про перевезення 199/22 02.03.2023; Сертифікат відповідності б/н 14.10.2025; Інші некласифіковані документи Заявка №12735 (ОМ-0103777) 29.09.2025; Копія митної декларації країни відправлення 435020250000063927 28.07.2025;
Позивачем отримано електронне повідомлення (запит) митного органу з наступним текстом: «…встановлено, що надані відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України документи для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема: у наданих до митного оформлення документах (коносамент №COSU6424613990 від 30.07.2025) відсутні відмітки будь-яких митних органів іноземних держав, зокрема прикордонної митниці; платіжні інструкції від 30.07.2025 № 136 та від 25.09.2025№ 223 щодо оплати товару не містять підпису (власноручного/електронного) відповідальної особи платника, яка відповідно до законодавства України має право розпоряджатися рахунком. Разом з тим, згідно з Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, передбачено можливість відкликання платіжної інструкції до списання коштів з рахунку платника або до настання дати валютування платіжної інструкції. Отже, дані платіжні документи не можуть розглядатись як такі, що підтверджують факт оплати партії товару; надана для підтвердження митної вартості митна декларація країни відправлення від 28.07.2025№435020250000063927 складена не офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, що суперечить статті 254 Кодексу. Зазначені обставини не дають можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі. ….»
У відповідь на це повідомлення позивачем, додатково, надано: додатково надано: засвідчену ТПП КНДР митну декларацію країни відправлення (Сертифікат CCPIT №253705B0/001036 від 13.08.2025).
Позивачем отримано рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000125/2 від 14.10.2025.
25 листопада 2025 року позивачем до Київської митниці подано митну декларацію 
ЕМД 25UA100320045153U4 від 24.11.2025.
Разом із митною декларацією, позивачем до митного оформлення подані наступні документи: Пакувальний лист (Packing list) 25CFOA029D-TBR 22.09.2025; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) 25CFOA029D-TBR 22.09.2025; Коносамент (Bill of lading) COSU6430675000 26.09.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) 5701 20.11.2025; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) 25CFOA029D-TBR 22.09.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару 178 21.08.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару 299 07.11.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця; договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги 1825 21.11.2025; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 1825 21.11.2025; Прейскурант (прайс-лист) виробника товару прайс лист 18.06.2025; Страховий поліс BC050535012500022790 25.09.2025; Зовнішньоекономічний договір (контракт) 02/2025 05.02.2025; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н 18.06.2025; Договір (контракт) про перевезення 053667-25 01.01.2025; Договір (контракт) про перевезення 21082023 21.08.2023; Сертифікат відповідності б/н 24.11.2025; Копія митної декларації країни відправлення 435020250000081000 23.09.2025.
Позивачем отримано електронне повідомлення (запит) митного органу з наступним текстом: «… встановлено, що надані відповідно до вимог статті 53 Кодексу документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність митної вартості та/або не містять достовірних та
об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Одними із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (п. 4, п. 6 ч. 2 ст. 53 Кодексу). Відповідно до положень п. 2.2.7 наказу Державної митної служби України від
01.07.2021 № 476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» (далі – Методичні рекомендації) митний орган під час проведення контролю за правильністю заявленої декларантом митної вартості перевіряє документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вивчає маршрут транспортування та перевіряє достовірність декларування витрат на транспортування. 
На підставі зазначеної перевірки встановлено наступне. Товар постачається на митну територію Україну згідно контракту від 05.02.2023№ 02/2025 (далі - Контракт) та інвойсу від 22.09.2025№ 25CFOA029D-TBR (далі – Інвойс) від компанії «TIRELINK CO., LTD.» (Китай) на умовах CIF Gdansk (Польща). Відповідно до п 4.2 контракту від 05.02.2023№ 02/2025 оплата вартості товару, узгодженої сторонами та вказаної у відповідному інвойсі, здійснюється на умовах 45% предоплата у виробництво згідно проформи –інвойсу, 55 % товару і всі витрати на фрахт оплачуються за десять днів до того як корабель досягне порту призначення Конкретні умови оплати вказуються сторонами в інвойсі. Відповідно до наданих банківських документів (с світ) від 21.08.2025 № 178 та від 07.11.2025 №299 оплачено на користь Продавця сумма – 224423,4 Дол С ША згідно рахунків від 22.09.2025№ 25CFOA029D-TBR, від 15.09.2025№ 25CFOA028D-TBR, від 22.09.2025№ 25CFOA028Е- TBR, Рахунки від 15.09.2025№ 25CFOA028D-TBR, від 22.09.2025№ 25CFOA028Е-TBR до митного оформлення не надавались. Відповідно до рахунку від 22.09.2025№ 25CFOA029D-TBR – до оплати 29366, дол. США. Ці обставини не дають змогу ідентифікувати даний платіж з даною поставкою та не дає можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі...»
Декларант заявою від 25.11.2025 №7995 надав додаткові документи (заявка від 29.10.2025 № 12954, сертифікат ССРІТ від 20.10.2025 № 253705ВО/001281).
Позивачем отримано рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000103/1 від 04.09.2025.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.
По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.
Відповідно до статті 246 Митного кодексу України (далі - МКУ) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.
Для виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення (далі - АСМО “Інспектор”).
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МКУ), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вказані положення МКУ кореспондуються з положеннями частини 2 статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року про те, що оцінка імпортованого товару повинна ґрунтуватися на “дійсній вартості” імпортованого товару, вартості.
Згідно з Угодою про застосування статті VII ГАТТ первинною основою для митної вартості за цією Угодою є "контрактна вартість", визначена в статті 1.
При цьому статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.
Частиною 2 статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - ГАТТ) визначено, що оцінка імпортованого товару повинна ґрунтуватися на “дійсній вартості” імпортованого товару, під якою слід розуміти ціну за якою такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умови повної конкуренції.
Згідно із статтею 51 МКУ, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МКУ. Загальні положення щодо митної вартості товарів та методів її визначення встановлені в розділі III МКУ.
Відповідно до частини 4 статті 58 МКУ митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України - є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно з частиною 10 статті 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, серед інших: витрати, понесені покупцем: комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту , порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.
Статтею 52 МКУ декларанта або уповноважену ним особу, які заявляють митну вартість товару, зобов`язано в тому числі подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
У випадках, передбачених МКУ, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МКУ).
Частиною 2 статті 53 МКУ передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом у відповідності до ст. 54 МКУ, під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Процедура контролю за правильністю визначення митної вартості товарів здійснюється відповідно до Угоди про застосування статті VII ЕАТТ, розділу III Митного кодексу України, Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 01.07.2021 № 476 (далі - Методичних рекомендацій №476), та поданих до митного оформлення документів.
За результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до статті 337 МКУ, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування інструментів з управління ризиками. Форми та обсяги контролю, визначені в Переліку митних формальностей за результатами застосування СУР, виконуються посадовими особами митниці (митних постів) при проведенні митного контролю з урахуванням виду митної формальності та повідомлення до митної формальності, а також відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення митного контролю та/або митного оформлення товарів, транспортних засобів.
Відповідно до частини 4 статті 320 МКУ форми та обсяги митного контролю, визначені відповідно до пункту 2 частини першої цієї статті, є обов`язковими для виконання посадовими особами митних органів. Прийняття цими посадовими особами рішення щодо нездійснення митного контролю у зазначених формах та обсягах не допускається.
У частині контролю за митною вартістю товарів такими митними формальностями є різні форми перевірки документів та матеріалів.
Відповідно до глави 2 Методичних рекомендацій № 476 робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється, серед іншого, шляхом: перевірки повноти інформації, що міститься у документах, які подаються до митного оформлення; перевірки товаросупровідних документів щодо наявності достатнього опису товарів, що декларується, їх кількості, ціни за одиницю товару та загальної вартості; ідентифікації цих даних з товарами, що подаються до митного оформлення; перевірки документів, що місять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вивчення маршруту транспортування товарів та перевірки достовірності декларування витрат на транспортування; перевірка документів, що містять відомості про страхування; перевірки включення/не включення складових митної вартості; перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість; вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості; порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; перевірки та аналізу документів, додатково поданих митному органу декларантом або уповноваженою ним особою відповідно до ст.53 МКУ; порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення “Інспектор”.
При цьому, згідно глави 5 Методичних рекомендацій № 476 спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби та інформація, отримана з мережі Інтернет, можуть використовуватися як джерела інформації під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків.
Системний аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що виявлені митницею розбіжності у поданих до митного оформлення документів правомірно зумовили початок процедури митних консультацій.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 1) у випадках, встановлених МКУ, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
2) у випадках, встановлених МКУ, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
Оскільки документи, подані на виконання частини 2 та 3 статті 53 МКУ містили розбіжності, декларанта було зобов`язано надати додаткові документи на виконання частини 3 та 4 статті 53 МКУ.
Оцінюючи підстави для прийняття оскаржуваних рішень, суд встановив таке.
Щодо митної декларації поданої позивачем 22 серпня 2025 року позивачем до Київської митниці подано митну декларацію ЕМД 25UA100320031857U5 від 22.08.2025, ЕМД 25UA100320032778U0 від 29.08.2025 та ЕМД 25UA100320039187U7 від 14.10.2025, суд зазначає таке.
Щодо посилань відповідача на відсутність у коносаменті (Bill of lading) № COSU6418024300 від 29.05.2025, № COSU6418024300 29.05.2025 та COSU6424613990 30.07.2025 відміток митних органів іноземних держав, суд зазначає таке. 
Коносамент є транспортним документом, який підтверджує факт прийняття перевізником вантажу до морського перевезення та містить відомості про відправника, одержувача, найменування товару, порт відвантаження та порт призначення. 
При цьому положення Митного кодексу України не містять вимоги щодо обов`язкової наявності на коносаменті відміток митних органів іноземних держав, у тому числі прикордонних митниць, як умови підтвердження митної вартості товару. 
Суд також враховує, що коносамент оформлюється перевізником або судноплавною лінією, а не митним органом, у зв`язку з чим відсутність на такому документі митних відміток не свідчить про його недійсність або недостовірність відомостей, що в ньому містяться. 
Крім того, відповідачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про наявність розбіжностей у відомостях щодо найменування товару, його кількості, умов поставки чи вартості перевезення, зазначених у коносаменті, порівняно з іншими документами, поданими декларантом до митного оформлення. 
Отже, сама по собі відсутність на коносаменті відміток митних органів іноземних держав не впливає на можливість перевірки числових значень складових митної вартості товару та не може бути достатньою підставою для невизнання заявленої декларантом митної вартості товару за основним методом.
Щодо посилання відповідача про відсутність у платіжній інструкції від 12.08.2025 № 158 та від 27.05.2025 № 82, від 12.08.2025 № 158, від 30.07.2025 №136 та від 25.09.2025 №223 щодо оплати товару не містять підпису (власноручного/електронного) відповідальної особи платника, суд зазначає таке. 
Відповідно до абзацу першого пункту 6 Розділу І, підпункту 13 пункту 14 Розділу II та пункту 26 Розділу ІІІ Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах» №216 від 28 липня 2008 року ініціатор має право оформити платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах в електронній або паперовій формі.
Платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: підпис(и) власноручний(і)/електронний(і) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації.
Надавач платіжних послуг повинен перевірити відповідність заповнення реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах вимогам розділу II цього Положення та реквізитам, зазначеним у документах, які відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань валютного регулювання є підставою для здійснення перерахування коштів в іноземній валюті або банківських металах з рахунку платника, а також поштові та платіжні реквізити контрагентів.
Надавач платіжних послуг має право відмовитися від виконання платіжної інструкції платника в іноземній валюті або банківських металах та повернути її платнику, якщо операція, яку проводить платник, не відповідає вимогам валютного законодавства України та законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Надавач платіжних послуг платника повертає платіжні інструкції платника в іноземній валюті або банківських металах без виконання із зазначенням причини їх повернення.
Згідно з приписами Постанови 216 у випадку формування платником платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах в електронній формі допускається наявність електронного підпису уповноваженої відповідальної особи платника.
Водночас у разі заповнення платником платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах із порушенням вимог Розділу II Постанови 216, в тому числі пункту 14 Розділу II, банк (надавач платіжних послуг) повертає таку платіжну інструкцію платнику без виконання.
Судом встановлено, що декларантом надано до митного органу платіжну інструкцію в іноземній валюті №82 від 27.05.2025 та від 12.08.2025 № 158, яка містить відбиток штампу Акціонерного Товариства "Перший Український Міжнародний Банк" від 27.05.2025,від 12.08.2025, від 30.07.2025 та від 25.09.2025, що свідчить про прийняття банківською установою зазначеного документа до виконання. 
Крім того, надані платіжні документи містять відомості щодо платника, отримувача коштів, суми платежу, валюти платежу, реквізитів банківських установ та призначення платежу, що дає можливість ідентифікувати відповідні банківські операції та встановити їх зв`язок із зовнішньоекономічним контрактом, поданим до митного оформлення.
Щодо копії митної декларації країни відправлення, суд зазначає, що такий документ не належить до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, також він не підтверджує комерційні умови поставки, а може лише додатково надаватися виключно у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 53 МК України за її наявності.
Щодо митної декларації ЕМД 25UA100320045153U4 від 24.11.2025, суд зазначає таке.
Відповідно до п 4.2 контракту від 05.02.2023№ 02/2025 оплата вартості товару, узгодженої сторонами та вказаної у відповідному інвойсі CIF Gdansk (Польща) здійснюється на умовах 45% предоплата у виробництво згідно проформи –інвойсу, 55 % товару і всі витрати на фрахт оплачуються за десять днів до того як корабель досягне порту призначення Конкретні умови оплати вказуються сторонами в інвойсі. 
Надані до митного оформлення банківські платіжні документи містять відомості щодо сторін платежу, реквізитів контракту, а також посилання на відповідні рахунки (інвойси), що підтверджує здійснення господарських операцій між сторонами контракту. 
При цьому сам по собі факт зазначення у платіжних документах декількох інвойсів не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості товару та не виключає можливості ідентифікації платежів із відповідною зовнішньоекономічною операцією. 
Крім того, відповідачем не наведено доказів того, що заявлена позивачем ціна товару не відповідає фактично сплаченій або такій, що підлягає сплаті за товар, а також не встановлено розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості товару.
Щодо доводів відповідача стосовно недостатності документів на підтвердження транспортних витрат та відомостей щодо перевезення товару, суд зазначає таке.
Позивачем до митного оформлення було надано договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 053667-25 від 01.01.2025, укладений із ТОВ «Азімут Лайн», а також договір № 21082023 від 21.08.2023, укладений між ТОВ «Азімут Лайн» та ФОП ОСОБА_1 щодо перевезення вантажів.
Суд враховує, що відповідно до правової природи транспортно-експедиторських послуг експедитор організовує перевезення вантажу та має право від власного імені укладати договори з безпосередніми перевізниками та іншими виконавцями послуг.
За таких обставин позивач як замовник транспортно-експедиторських послуг не є стороною договорів між експедитором та безпосередніми перевізниками, а тому об`єктивно не володіє повним обсягом первинних документів, що оформлюються у межах господарських відносин між такими суб`єктами.
Крім того, умови взаємовідносин між експедитором та перевізником можуть становити комерційну таємницю, доступ до якої замовник перевезення не має.
Водночас суд зазначає, що для цілей підтвердження складових митної вартості визначальним є підтвердження фактичної вартості транспортно-експедиторських послуг, понесених декларантом, а не дослідження внутрішніх господарських взаємовідносин між експедитором та залученими ним перевізниками.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було надано рахунок експедитора, довідку про транспортні витрати, акт приймання-передачі наданих послуг та платіжні документи щодо їх оплати, які у сукупності містять достатні відомості про маршрут перевезення, виконавця послуг та їх вартість.
При цьому відповідачем не наведено доказів недостовірності зазначених у цих документах відомостей, а також не встановлено розбіжностей у числових значеннях транспортної складової митної вартості товару.
Суд також враховує, що подані позивачем документи узгоджуються між собою та дають можливість встановити фактичний розмір транспортних витрат, включених до митної вартості товару.
Отже, неподання позивачем документів внутрішнього документообігу між експедитором та безпосереднім перевізником не може бути достатньою підставою для невизнання заявленої митної вартості товару або для висновку про непідтвердження транспортних витрат.

Надані до митного оформлення банківські платіжні документи містять відомості щодо сторін платежу, реквізитів контракту, а також посилання на відповідні рахунки (інвойси), що підтверджує здійснення господарських операцій між сторонами контракту. При цьому сам по собі факт зазначення у платіжних документах декількох інвойсів не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості товару та не виключає можливості ідентифікації платежів із відповідною зовнішньоекономічною операцією. Суд враховує, що здійснення одним платежем оплати за кількома поставками товару є поширеною практикою у сфері міжнародної торгівлі та саме по собі не свідчить про наявність розбіжностей у документах, поданих для підтвердження митної вартості товару. Крім того, відповідачем не наведено доказів того, що заявлена позивачем ціна товару не відповідає фактично сплаченій або такій, що підлягає сплаті за товар, а також не встановлено розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості товару.
Згідно з частиною 6 ст.54 МКУ митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.
Досліджуючи аргументи учасників справи щодо виявлених розбіжностей, суд зазначає, що виявлення розбіжностей у наданих до митного оформлення документів має наслідком початок процедури митних консультацій, утім, якщо внаслідок ретельної перевірки числових значень складових митної вартості перевірки митним органом не буде виявлено недоліків стосовно визначення митної вартості товарів за ціною контракту, рішення про коригування митної вартості не приймається.
Існування у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти необхідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. 
Аналіз положень ч. 3 ст. 53, частин першої, другої та п`ятої ст. 54, ст.58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
В означеному контексті суд враховує правову позицію Верховного Суду України від 21 березня 2023 року по справі №815/5817/17: митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості і може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Зазначені митницею розбіжності та недоліки документів на підтвердження митної вартості товару у своїй сукупності не можуть свідчити про неможливість застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, внаслідок помилкового тлумачення відповідачем норм митного законодавства та неуважного вивчення документів, зокрема, щодо зазначення умов оплати товару, умов його поставки, деталей заповнення обов`язкових документів в частині зазначення номеру контейнера, тощо, що призвело до надмірного формалізму та прийняття необґрунтованих рішень.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що митницею протиправно прийнято рішення про неможливість визначення митної вартості за першим методом (за ціною угоди) та рішення про коригування митної вартості оцінюваного товару за другорядним (резервним) методом визначення митної вартості, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі “Трофимчук проти України” ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Щодо посилань учасників справи на правові позиції Верховного Суду суд зазначає, що учасниками справи не наведено обґрунтувань стосовно тотожності правовідносин у цьому спорі та у вказаних постановах, зокрема, щодо подібності договірних умов та імпортованих товарів, самостійно судом такої тотожності не встановлено, що виключає можливість їх застосування до спірних правовідносин за умови врегулювання цього спору нормами права, що не допускають множинності тлумачення.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України з урахуванням ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір".
Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами 3-5 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У пункті 269 Рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України” Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд – у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також – чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі “Іатрідіс проти Греції” (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Представником позивача надано до суду копії договору про надання правої допомоги №169 від 26.05.2025, додаткова угода №4 до Договору про надання праової допоги №169 від 26.05.2025, акт приймання - передачі наданих послуг №ЛО-0018 від 26.02.2026, рахунок - фактура №ЛО-000056 від 26.02.2026, платіжна інструкція №897846341 на суму 5000,00 грн.
Оцінюючи співмірність витрат позивача на правничу допомогу із складністю предмету позову та обсягу наданих робіт, суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.134 КАС України).
Відповідачем не надано заперечень щодо стягнення витрат на правничу допомогу. 
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір — обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також — чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд зазначає, що даний спір підпадає під визначення справ незначної складності та розглядався за правилами ст.ст.257-262 КАС України.
Такий спір також не може вважатися складним як і з огляду на наявність численної судової практики, так і того, що обсяг аналізованих адвокатом документів не був надмірним або складним.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням того, що позовні вимоги у справі задоволено, оцінивши рівень витрат позивача на правничу допомогу, а також те, що їх сума була не співмірною зі складністю предмета спору та обсягу наданих адвокатом послуг, виходячи із критеріїв розумності та пропорційності оплати послуг адвоката, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» (вул. Промислова, буд. 1, с-ще Васищеве, Харківський р-н, Харківська обл., 62495, код ЄДРПОУ 45055636) до Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України (бульв. Гавела Вацлава, буд. 8А, м. Київ,0 3124, код ЄДРПОУ 43997555) про визнання протиправними та скасування рішень.
Визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000098/2 від 26.08.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України.
Визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000101/2 від 29.08.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України.
Визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000125/2 від 14.10.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України;
Визнати протиправним та скасувати протиправне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2025/000148/2 від 25.11.2025 Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України (бульв. Гавела Вацлава, буд. 8А, м. Київ,0 3124, код ЄДРПОУ 43997555) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» (вул. Промислова, буд. 1, с-ще Васищеве, Харківський р-н, Харківська обл., 62495, код ЄДРПОУ 45055636) судовий збір у сумі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці відокремленого підрозділу Державної митної служби України (бульв. Гавела Вацлава, буд. 8А, м. Київ,0 3124, код ЄДРПОУ 43997555) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА//» (вул. Промислова, буд. 1, с-ще Васищеве, Харківський р-н, Харківська обл., 62495, код ЄДРПОУ 45055636) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення у повному обсязі виготовлено 18 травня 2026 року.
Суддя Олексій КОТЕНЬОВ