Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/2179/26
Провадження № 2/711/1757/26

 

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
заочне

 
30 квітня 2026 рокум. Черкаси

 
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

 
головуючого - судді Позарецької С.М.,
 
за участю секретаря судового засідання - Буйновської А.П.,
 
позивача ОСОБА_1 
 
представника позивача
 
адвоката Чечот А.А.,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, -
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом (в редакції, що датована 03.04.2026) до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси 02.12.213. Від спільного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , який проживає із позивачем. Отримати добровільно згоду (дозвіл) від батька для тимчасового виїзду за кордон дитини, позивач не може, оскільки відповідач не оформляє письмову згоду на це. Крім того, зазначено, що відповідач - батько їхнього сина, участі у вихованні останнього, його утриманні не бере, не цікавиться розвитком дитини тощо.
Зазначено, що мати, в інтересах сина, має намір виїзду сина за кордон для відпочинку та оздоровлення і відсутність згоди на це батька, шкодить інтересам дитини та не сприяє всебічному та гармонійному його розвитку, а також порушує права дитини на розвиток її особистості.
Таким чином, позивач просить суд, - надати дозвіл на тимчасовий виїзд на відпочинок за кордон сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу (згоди) та супроводу батька у період з 10.06.2026 по 25.06.2026.
Ухвалою суду від 07.04.2026 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Крім того, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей Черкаської міської ради.
Ухвалою суду від від 22.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач та її представник просили позовні вимоги (в остаточній редакції а.с. 23-24) задовольнити. Зазначили, що сторони мають сина, який проживає із матір`ю та навчається у навчальному закладі. Оформлено групове відвідування табору учнів школи. Дитина має бажання відвідати табір у Республіці Болгарія з 10 по 25.06.2026. Позивачем вже частково оплачено цей тур. Згоди батька на тимчасовий виїзд дитини немає, оскільки він не хоче оформити його письмово, відвідавши нотаріуса, про що повідомив сину у листуванні через Вайбер. Зазначили, що подорож буде сприяти розвитку особистості дитини, зміцненню його стану здоров`я, покращенню знань. Також уточнили, що супроводжувати всіх дітей буде вчитель із навчального закладу, в якому ці діти навчаються. Зазначили, що ОСОБА_4 дуже добре навчається, у нього у червні місяці день народження, а тому ця подорож має бути подарунком для нього. Позивач просила судові витрати залишити за нею.
В судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомив. Відзив на позов не подано.
В судове засідання представник третьої особи не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Письмові пояснення по суті позову не подані. Про поважність причин неявки не повідомлено.
В судовому засіданні була з`ясована думка ОСОБА_3 щодо розв`язання спору. Зокрема, він зазначив, що має бажання відвідати із однолітками - учнями його школи табір, що у Болгарії, мама частково оплатила цю подорож. Повідомив, що супроводжувати групу учнів до табору та згодом додому, буде педагог з їхньої школи. Він, через листування у Вайбері, просив батька письмово оформити у нотаріуса дозвіл на його виїзд за кордон, але батько відповів, що він не заперечує проти подорожі сина, але прибути до нотаріуса не може. Іншої можливості отримати письмову згоду батька немає.
Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся судом у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, а позивач і представник позивача не заперечували проти такого порядку розгляду справи.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав:
встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 07.08.2010, який розірваний за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.12.2013 (справа №711/8197/13).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має батьків: матір - ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (батько), про що свідчать дані свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис № 847.
Відповідно до даних витягів з реєстру територіальної громади від 24.01.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 , 24.01.2024.
ОСОБА_3 є учнем 7-Ф класу Черкаського наукового фізико-математичного ліцею «ФІМЛІ» і позитивно характеризується, про що свідчить характеристика із навчального закладу, що видана директором ОСОБА_5 .
Під час судового засідання було оглянуто мобільний телефон, що належить ОСОБА_3 та досліджено листування, яке відбулося між ним та батьком, за яким вбачається, що ОСОБА_2 (відповідач) не заперечує проти поїздки сина за кордон та відвідування сином наукового табору в Болгарії, але батько повідомив, що не може підти до нотаріуса щодо письмового оформлення відповідного дозволу.
Відповідно до даних інформаційної довідки від 22.04.2026 №01-18/138 Черкаського «ФІМЛІ», ОСОБА_3 учень 7-Ф класу цього навчального закладу дійсно у складі групи учнів «ФІМЛІ» виїжджає на відпочинок до дитячого табору «Мандарин» (Республіка Болгарія, м. Ахелой); дата виїзду 13.06.2026, повернення - 24.06.2026. Супровід групи учнів 7-Ф класу здійснює класний керівник ОСОБА_6 . Дані обставини також підтверджуються заявкою № 19679 від 18.12.2025, виданої директором ФОП ОСОБА_7 (туроператор Сакумс ).
Відповідно до платіжної інструкції від 20.04.2026, ОСОБА_1 за туристичні послуги ОСОБА_3 учня 7-Ф класу «ФІМЛІ» сплатила 5300грн. 00коп.
Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.
Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати якнайкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.
Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Отже, тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати інтересам дитини.
Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини.
Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд дитини (в даному випадку, на час розгляду справи та на час подорожі Величку Владиславу ще виповнилося 16 років) за межі України в супроводі одного з батьків (в даному випадку, й у супроводі уповноваженої особи - класного керівника), за відсутності згоди другого з батьків (батько не оформив письмового дозволу, що мав би бути нотаріально посвідчений), на підставі рішення суду, може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.
У постанові від 04.07.2018 у справі №712/10623/17 (провадження №4-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 235/139/16-ц (№ 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).
У своїй постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Неможливість отримання дозволу від батька на виїзд за кордон неповнолітньому сину сторін, на переконання суду, суперечить законним правам і інтересам дитини. Будь-яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітнього сина сторін не має, враховуючи, що це групова подорож, яка визначена на строк з 13.06.2026 по 24.06.2026 до дитячого табору «Мандарин» в Республіці Болгарія і буде здійснена у супроводі класного керівника класу 7-Ф Черкаського «ФІМЛІ», у якому навчається ОСОБА_3 .
Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що ОСОБА_9 проживає з матір`ю, яка забезпечує йому повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, враховуючи, що при розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування за кордоном з метою оздоровлення та відпочинку, враховуючи думку дитини, яка висловила її під час розгляду справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. При цьому, жодних доказів того, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити інтересам сина, чи буде порушувати його права, відповідач суду не надав. Також, до суду відповідач не подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив проти надання дозволу на виїзд сина ОСОБА_4 без його згоди, враховуючи, що відзив на позов ним подано не було.
Таким чином, за результатами розгляду справи та дослідженими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме, слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Болгарія, м. Ахелой до дитячого табору «Мандарин» неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає: АДРЕСА_2 ) у супроводі матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та/або керівника групи - класного керівника ОСОБА_6 на період з 13 червня 2026 року по 24 червня 2026 року без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).На думку суду, таке рішення буде відповідати найкращим інтересам дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судові витрати позивач залишила за собою, про що повідомила під час розгляду справи, а тому питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, відсутні.
На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-83, 141, 259, 268, 280 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в :
Позовні вимоги задовольнити.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Болгарія, м.Ахелой до дитячого табору «Мандарин» неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає: АДРЕСА_2 ) у супроводі матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та/або керівника групи - класного керівника ОСОБА_6 на період з 13 червня 2026 року по 24 червня 2026 року без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана.
Повний текст судового рішення складений 11.05.2026.

Головуючий суддя         С.М. Позарецька