ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/3758/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Мачульського В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Жуковський Олег Васильович звернувся в суд із позовом в інтересах ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо не звільнення із військової служби на підставі пп. «б» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язання видати наказ про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 , з військової служби на підставі пп. «б» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивача 21.11.2024 було затримано та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де ним в той же день пройдено ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 , де терапевт не направив його на до обстеження, а підписав висновок. 26.11.2024 в нього стався епілептичний напад, та він був доставлений до Камінь-Каширської ЦРЛ, з якої він виписався 28.11.2024 та з цього часу до лютого 2026 жодного зв`язку з позивачем збоку ТЦК та поліції не відбувалось. 24.07.2025 згідно рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. Під час проходження експертної команди йому стало відомо про те, що він є військовослужбовцем. 
Зазначає, що відповідно до абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, яким встановлено ІІІ групу інвалідності та які не висловили бажання продовжувати військову службу, підлягають звільненню з військової служби. 11.03 2026 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з рапортом про звільнення його за станом здоров`я, до якого долучив документи, що підтверджують право на звільнення. У відповідь на адвокатський запит відповідач листом від 12.03.2026 повідомив про те, що позивач не може претендувати на звільнення, як СЗЧ за останнім несенням служби, навіть за умови наявності законних підстав для звільнення, поки його статус не буде врегульовано через передбачені відповідні процедури, а саме прибуття порушника до батальйону резерву після чого його рапорт буде розглянуто та вчиненні законні дії по звільненню з військової служби. Вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не звільнення позивача з військової служби. З наведених підстав просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_5 у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Інших заяв чи клопотань по суті справи на адресу суду від учасників справи не надходило.
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Відповідно до довідки позаштатної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21.11.2024 №182/12 на підставі ст. 22Б графи ІІ Розладу хвороб ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах (закладах, установах), медичних підрозділах , підрозділах логістики, оперативного забезпечення, охорони. 
Вищевказаний висновок ВЛК позивачем не оскаржувався.
Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.11.2024 №359-ос, призвати та направити для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період, військовозобов`язаних, які призвані і відправленні в складі команди № НОМЕР_1 , а саме ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 .
З витягу наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.11.2024 №338 вбачається, що солдата ОСОБА_1 призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період призначити на посаду стрільця-помічника гранатометника з відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.11.2025 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.12.2024 №353 солдата ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника з відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , увільнити від займаної посади і зарахувати у розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10.12.2024 та утримувати у списках особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (самовільне залишення бойової частини із 30.11.2024).
11.03.2026 позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби у запас відповідно до абзацу 2 підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку зі встановленням йому ІІІ групи інвалідності та виплатити йому на день звільнення всі належні грошові кошти.
Листом від 12.03.2026 №1264 ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомив позивача про непогодження вказаного рапорту. Посилаючись на те, що позивач є обізнаним про перебування його в статусі військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби. Позивач не може претендувати на звільнення, як СЗЧ за останнім несенням служби, навіть за умови наявності законних підстав для звільнення, поки його статус не буде врегульовано через передбачені відповідні процедури. Розгляд рапорту по суті для військовослужбовця СЗЧ відбудеться виключно після прибуття порушника до батальйону резерву, чи після звернення до ВСП у ЗСУ, або самостійне прибуття до військової частини для проходження військової служби.
Не погоджуючись з вищевказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (ст. 65 Конституції України).
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (із подальшим продовженням такого строку).
Окрім того, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 від 24.02.2022 року (з наступними змінами) оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. 
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
У відповідності до частини 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно частини 1 статті 27 Закону №2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Приписами частини 7 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені види військової служби, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. 
Як вже зазначалось судом позивача призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника з відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.11.2025 (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.11.2024 №338).
Суд не приймає до уваги посилання позивача та його представника на те, що тільки під час проходження експертної команди (24.07.2025) позивачу стало відомо про те, що він є військовослужбовцем.
Так, з матеріалів справи вбачається, що на наступний день після зарахування позивача до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 – 26.11.2024, позивач проходив стаціонарне лікування до 28.11.2024 в Камінь-Каширській ЦРЛ і в отриманій ним виписці №7465 із медичної карти стаціонарного хворого від 28.11.2024 зазначено місце роботи: ІНФОРМАЦІЯ_5 , солдат.
Крім того, з копії військового квитка серії НОМЕР_2 (наданого позивачем) вбачається, наявний запис про проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді стрільця-помічника гранатометника (наказ №338 від 25.11.2024). 
Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).
Відповідно до абзацу 2 підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно із частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Пунктом 234 Положення №1153/2008 зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульовані Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170).
Пунктом 1.4 Інструкції №170 встановлено, що загальний строк військової служби військовослужбовця зараховується громадянам України до їх стажу роботи та встановлюється з урахуванням випадків, передбачених пунктами 143, 195, 209 Положення.
До загального строку військової служби не зараховується час відбування військовослужбовцем такого покарання, як арешт (крім випадків передбачених статтею 55 Кримінально-виконавчого кодексу України), відбування покарання в дисциплінарному батальйоні та строк самовільного залишення військової частини або місця служби, а також строк, під час якого військовослужбовець дезертирував із Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту або добровільно здався у полон, який визначається згідно з наказом посадової особи про вибуття військовослужбовця до місць відбування покарання у вигляді арешту чи тримання в дисциплінарному батальйоні і про його прибуття, а також про строк самовільного залишення ним військової частини чи місця служби. Витяги із цих наказів або витяги із Єдиного реєстру досудових розслідувань залучаються до особових справ військовослужбовців та є підставою для внесення відповідних записів до облікових документів військовослужбовців.
Відповідно до статті 45 Розділу III Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Суд зазначає, що самовільне залишення військової частини це залишення військовослужбовцем місця служби без дозволу командира або неявка вчасно після відпустки/лікування/відрядження, що є порушенням військової присяги, за що передбачені покарання статтею 407 Кримінального кодексу України та статтею 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що не виключає дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, проведення службового розслідування та накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення.
У разі підтвердження самовільного залишення військової частини позивачем, до загального строку військової служби не зарахується строк самовільного залишення військової частини, що впливає на грошові виплати позивачу, в тому числі при звільненні.
З доповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30.11.2024 вбачається, що 30.11.2024 від командира взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого лейтенанта ОСОБА_2 надійшла доповідь про факт самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 та старшим солдатом ОСОБА_3 . Пошукові заходи за місцем проживання не дали результатів.
Відповідно до положень статті 24 Закону №2232-XII зокрема, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби.
Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.12.2024 №353 солдата ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника з відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 10.12.2024 (самовільне залишення бойової частини із 30.11.2024).
Пунктом 144-1 розділу IV «Призначення на посади та звільнення з посад» Положення №1153/2008 визначено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Пунктом 144-2 Положення №1153/2008 регламентовано, що військовослужбовці військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
З листа відділення поліції №1 Ковельського районного управління поліції ГУНП у Волинській області від 12.08.2025 вбачається, що слідчим відділенням поліції №1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області проводилось досудове розслідування внесені у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №62025140130000164 від 04.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за фактом вчинення самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 . У вказаному кримінальному провадженні 10.12.2025 було прийнято рішення про закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
З листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.03.2026 №1264 по розгляду рапорту позивача про звільнення його з військової служби вбачається, що підставою для відмови відповідачем зазначено те, що позивач перебуває в статусі військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину. Позивач не може претендувати на звільнення, як СЗЧ за останнім несенням служби, навіть за умови наявності законних підстав для звільнення, поки його статус не буде врегульовано через передбачені відповідні процедури.
Порядок дій посадових осіб Збройних Сил України стосовно прийому військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця проходження служби чи дезертирували, і військову службу яким не призупинено (далі - СЗЧ) та повернулися для проходження військової служби у визначені Міністерством оборони України військові частини встановлений Тимчасовим алгоритмом, долученим до Окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.08.2025 №142249/С/2-2024 (далі Тимчасовий алгоритм).
Відповідно до п. 3 Тимчасового алгоритму командир батальйону резерву не пізніше трьох діб з дня прибуття військовослужбовця, який СЗЧ, до батальйону резерву: видає наказ (по стройовій частині) щодо включення такого військовослужбовця, до списку тимчасово прибулого особового складу та зарахування його на котлове забезпечення, та визначає йому завдання; обліковує військовослужбовця у книзі тимчасово прибулого особового складу; направляє до органів управління Військової служби Збройних Сил України правопорядку запит щодо з`ясування інформації про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно такого військовослужбовця; готує та надсилає доступними засобами зв`язку командиру військової частини, в якій проходить військовослужбовець, повідомлення про прибуття військовослужбовця до батальйону резерву за формою згідно з Додатком. У разі наявності у військовослужбовця письмової згоди командира бойової військової частини пріоритетного комплектування у пункті 6 цього повідомлення зазначається відповідна військова частина.
Відповідно до п. 4 Тимчасового алгоритму Командир військової частини, в якій проходить військову службу військовослужбовець, в день отримання повідомлення про прибуття військовослужбовця до батальйону резерву, з дня його повернення до батальйону резерву: видає наказ (стройовій частині) про поновлення такого військовослужбовця на всіх видах забезпечення, крім котлового, та про направлення його у службове відрядження до військової частини, яка зазначена у цьому повідомлені, у встановленому порядку; направляє посвідчення про відрядження встановленого зразка та продовольчий атестат до батальйону резерву; у порядку, визначеному Інструкцією з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 29.11.2018 №604, зареєстрованим у Мін`юсті 20.12.2018 за №1451/32903, здійснює доповідь про повернення такого військовослужбовця. направляє облікові данні відносно такого військовослужбовця для підготовки Плану переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад відповідно до додатку 16 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454 (далі - План переміщення), до військової частини, зазначеної у повідомленні командира батальйону резерву. з отримання витягу із наказу (по особовому складу) або повідомлення про прийняття кадрових рішень відносно такого військовослужбовця готує документи (припис, грошовий атестат, речовий атестат, атестат на військове майно, виданий службою РАО, інші документи (за необхідністю)) (далі - документи) та направляє їх до відповідної військової частини. Копії документів направляються доступним засобом зв`язку.
Відповідно до п. 6 Тимчасового алгоритму Служба персоналу відповідного органу військового управління протягом доби з моменту отримання проекту Плану переміщення готує проект наказу (по особовому складу) про призначення військовослужбовця на відповідну посаду. Після видання наказу (по особовому складу) служба персоналу негайно надсилає витяг із такого наказу та/або повідомлення про прийняте кадрове рішення до відповідних військових частини встановленим порядком.
Судом встановлено, що на момент звернення з рапортом про звільнення з військової служби позивач зарахований у розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10.12.2024, в зв`язку з самовільним залишенням бойової частини з 30.11.2024.
Суд зазначає, що перебування військовослужбовця поза місцем служби без поважних причин та призупинення військової служби виключає можливість реалізації ним окремих прав, пов`язаних із проходженням військової служби, зокрема щодо звільнення у зв`язку із сімейними обставинами, до моменту врегулювання його правового статусу.
Таким чином, військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину, зобов`язаний повернутися у військову частину, і лише після цього подати рапорт на звільнення з військової служби, реалізувавши своє право на звільнення.
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
У відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовується.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий
Суддя В.В. Мачульський