Справа № 459/840/25 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д. 
Провадження № 22-ц/811/3772/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Черевко В.В.
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
представника  ОСОБА_3 – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шептицького міського суду Львівської області від 13 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
ВСТАНОВИЛА:
13.03.2025 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Просила стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.06.2021 по 31.10.2024 у сумі 100842,11 грн. 
Позов обгрунтований тим, що з 28.02.2017 вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Червоноградського (Шептицького) міського суду Львівської області від 12.07.2021 розірвано. У шлюбі в них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею. Судовим наказом того ж суду від 17.09.2019 було задоволено її заяву щодо стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі частини доходу щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03.09.2019 і до досягнення повноліття дитини. З 17.05.2021 цей судовий наказ перебуває на виконанні. Однак, відповідач не у повній мірі виконує рішення суду, допускаючи заборгованість по виплатах, яка за період з 01.06.2021 по 31.10.2024 становить 100842,11 грн. 
Рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 13 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.06.2021 по 31.10.2024, у розмірі 100842 (сто тисяч вісімсот сорок дві) гривні 11 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 у користь держави 1211,20 грн судового збору.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов помилкового висновку про те, що боржник (відповідач) в межах виконавчого провадження був зобов`язаний повідомити виконавця про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини. 22 липня 2021 року ОСОБА_1 призначено третю групу інвалідності. За таких обставин він щомісячно почав отримувати (дохід) пенсію по інвалідності. Обов`язку передбаченого п.п.3,4 ч.5 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець на боржника постановою про відкриття виконавчого провадження не покладав. Більше того, самим виконавцем не було вчасно вжито заходів для скерування в пенсійний фонд вимоги про відрахування аліментів в розмірі 1\4 частини доходу платника аліментів на утримання дитини від отриманої пенсії. Відтак, у відповідача внаслідок здійсненого виконавцем перерахунку аліментів за період з 01 липня 2021 року по жовтень 2024 року утворилася заборгованість по аліментах у розмірі 100842,11 грн. 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2  просила апеляційну скаргу задовольнити. Представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Судом установлено, що сторони з 28.02.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Червоноградського (Шептицького) міського суду Львівської області від 12.07.2021 розірвано (а.с. 6).
У шлюбі в сторін народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).
Згідно з копіями витягів з реєстру територіальної громади від 13.03.2025, ОСОБА_5 проживає з позивачкою за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 8, 9).
17.09.2019 Червоноградським (Шептицьким) міським судом Львівської області винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі частини доходу щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 03.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).
Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.05.2021, вказаний вище судовий наказ перебуває на виконанні в Червоноградському (Шептицькому) відділі ДВС у Червоноградському (Шептицькому) районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах ВП №65454995 (а.с. 11).
Як убачається із копії розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні ВП №65454995 від 28.02.2025, станом на 31.10.2024 за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів у сумі 100842,11 грн (а.с. 12).
На підставі цього розрахунку, позивачкою здійснено розрахунок пені від суми несплачених відповідачем аліментів у період часу з липня 2021 року по жовтень 2024 року, що становить 688 050,66 грн (а.с.13).
Вказаний розрахунок пені за несплату аліментів, відповідачем не спростовано.
Належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, з розрахунку щомісячної суми необхідної до сплати, про яку відповідач знав, – матеріали справи не містять.
Зважаючи на вказане слід констатувати, що відповідачем вини у неналежному виконанні рішення суду та виникненні згаданої заборгованості не спростовано, доказів поважності причин виникнення заборгованості не наведено та доказів цього не представлено. Отже наявні підстави стягнення із нього пені за прострочення сплати аліментів.
Наведені в апеляційній скарзі доводи про відсутність вини відповідача щодо несплати аліментів є необгрунтованими, оскільки з дня виникнення обставини про зміну відомостей про доходи, відповідач повинен був повідомити про це державного виконавця. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що він у встановленому законом порядку виконав свій обов`язок щодо такого повідомлення. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка утворилась станом на 31.10.2024 у розмірі 100842,11 грн, яка обмежується розміром заборгованості.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шептицького міського суду Львівської області від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено:01.05.2026.

Головуючий  

Судді