Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2026 р. №520/8502/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом, в якому просить суд: 
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 , викладену у листі № 25/17/10/4-11-9-11 від 29.10.2025 року; 
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо формального розгляду заяви Позивача та неврахування поданих ним документів; 
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у виході за межі наданих повноважень шляхом самостійної оцінки обставин, що не належать до її компетенції;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву Позивача з урахуванням усіх наданих документів та доказів; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати Позивачу повну та вмотивовану відповідь по суті поданої заяви відповідно до вимог чинного законодавства. 
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є батьком зниклого безвісти сина ОСОБА_2 та він, як батько, намагається отримати усі необхідні відомості та інформацію про сина, за для реалізації прав на соціальний захист як член сім`ї зниклого безвісти. Тому звернувся до відповідача з заявою про отримання документів, однак Військова частина листом № 25/17/10/4-11-9-11 від 29.10.2025 року відмовила у наданні інформації посилаючись на те, що він не є батьком військовослужбовця ОСОБА_2 . Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 року по справі відкрито спрощене провадження. 
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 
Відповідач відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача до суду не надав, причин неможливості надання відзиву та доказів суду не повідомив. 
Згідно з ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про народження №1658/370 від 29.12.2004 та рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.06.1999 у справі №-2416 (а.с. 8-12). 
ОСОБА_1 23.09.2025 року звернувся до Командира військової частини НОМЕР_1 НГУ з запитом про отримання інформації та документів щодо зниклого безвісти сина ОСОБА_2 , до якої долучив, зокрема, довідку про народження №1658/370 від 29.12.2004 та рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.06.1999 у справі №-2416 (а.с. 4-6). 
Листом № 25/17/10/4-11-9-11 від 29.10.2025 року Військовю частиною НОМЕР_1 відмовлено в наданні запитуваної інформації та документів з підстав того, що в довідці про народження №1658/370 запис про батька зроблено на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто за вказівкою матері, а отже з наданих документів можна встановити, що заявник не є батьком ОСОБА_2 (а.с. 7). 
Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» від 12.07.2018 №2505-VIII, як в ньому зазначено, визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. 
Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру. 
Відповідно до наведених в ст.1 цього Закону №2505-VIII термінів: 
близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі; 
особа, зникла безвісти, - фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук; 
особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру; 
За правилами ст.4 Закону №2505-VIII особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. 
Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. 
Надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. 
Якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, була оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не було встановлено, проведення розшуку в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків. 
Відповідно до ст.6 Закону №2505-VIII близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). 
Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. 
Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. 
Статтею 8 Закону №2505-VIII визначені правові наслідки набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин. 
Набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи (ч.1 ст.8 Закону №2505-VIII). 
За особою, зниклою безвісти за особливих обставин, зберігаються місце роботи та займана посада, але не більш як до моменту визнання її безвісно відсутньою чи оголошення померлою у порядку, встановленому законодавством (ч.5 ст.8 Закону №2505-VIII). 
Відповідно до ст. 12 Закону №2505-VIII Єдиний реєстр осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (далі - Реєстр), створюється для накопичення та централізації відомостей та даних про таких осіб, а також обліку інформації, необхідної для їх ефективного розшуку. 
Відомості в Реєстрі накопичуються та зберігаються з метою обліку інформації, необхідної для розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. 
Держателем Реєстру є Міністерство внутрішніх справ України. 
Згідно ст.20 Закону №2505-VIII розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, припиняється не пізніше ніж через три дні з дня встановлення місця перебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи з повідомленням про це її близьких родичів та членів сім`ї, а також заявника, якщо заявник не є близьким родичем та членом сім`ї. Про припинення розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин, невідкладно робиться відмітка в Реєстрі. Рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою не є підставою для припинення її розшуку. Якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Як зазначено в пп.2 п.1 ст.3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. 
Вказаним Законом передбачені певні пільги гарантії для військовослужбовців та членів їх сімей, в тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до п.13 ст.14 Закону №2011-XII особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма і порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби», в редакції, яка діяла на час звернення позивачки із відповідною заявою від 13.11.2023, установлено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками №1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП).
дітям військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, посвідчення видаються після досягнення ними 7-річного віку; дітям, які не досягли цього віку, передбачені законодавством пільги надаються на підставі довідки, що видається одному з членів сім`ї військовослужбовця. 
Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 р. за №1407/38743, затверджена Інструкція з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, відповідно до п.4 розділу І якої облік особового складу організовується і ведеться на підставі штатів (штатних розписів), наказів відповідних командувачів, командирів та керівників (далі - командир (керівник)) органів військового управління та органу управління Держспецтрансслужби, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, у тому числі наказів по особовому складу, наказів по стройовій частині та інших документів, передбачених цією Інструкцією. Відповідно до цілей і завдань, облік особового складу поділяється на персональний, штатно-посадовий та статистичний. 
Персональний облік ведеться стосовно кожного військовослужбовця та працівника окремо і призначений для системного відображення початку, проходження ними військової служби (трудової діяльності), звільнення з військової служби (звільнення з роботи), виконання ними військового обов`язку у запасі або проходження служби у військовому резерві, а також для накопичення та збереження інформації, що відображає відносини у зв`язку з їх перебуванням на військовій службі (здійснення трудової діяльності), перебування у запасі або проходження служби у військовому резерві, біографічних та інших даних, які об`єктивно характеризують військовослужбовця або працівника. 
За правилами п.15 розділу ІІ Інструкції №280 виключення із списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині в такі строки, зокрема,: осіб, визнаних у встановленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошеними померлими,- з дня набрання законної сили рішення суду. 
Згідно п.16 розділу ІІ Інструкції №280 не виключаються із списків особового складу військової частини, а обліковуються як тимчасово відсутні особи, зокрема, які зникли безвісти - до визнання їх у судовому порядку безвісно відсутніми або оголошеними померлими. 
Розділом VI Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 р. за №1407/38743, визначена процедура обліку загиблих (померлих), зниклих безвісти, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих військовослужбовців і працівників. 
Відповідно до п.1 Розділу VI Інструкції №280 у разі загибелі (смерті), захоплення в полон або заручником, а також інтернування в нейтральній державі або зникнення безвісти військовослужбовця командир військової частини зобов`язаний організувати не пізніше наступного після загибелі (смерті), захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти військовослужбовця дня повідомлення засобами зв`язку та письмово керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП) за місцем проживання сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця, дату і причину його загибелі (смерті), обставини захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти. Сповіщення командира військової частини може бути надіслане після закінчення проведення службового розслідування (спеціального розслідування, розслідування аварії (катастрофи), розслідування авіаційної події та інциденту в авіації) у разі його проведення.
Відповідно до п.15 розділу VІ Інструкції №280 районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП) на підставі одержаного сповіщення командира військової частини зобов`язаний протягом семи днів після його отримання вручити сім`ї (близьким родичам) загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця сповіщення сім`ї (додаток 37), а також висловити їм співчуття, проінформувати щодо установлених законодавством пільг, роз`яснити порядок подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат членам сім`ї військовослужбовця. 
Відповідно до п. 6 ст.9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. 
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх. 
У цьому Порядку під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (п.2 Порядку №884). 
Відповідно до п.3 Порядку №884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. 
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. 
Відповідно до п.6 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: 
військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно; 
військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими. 
Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації). 
Відповідно до п.1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1 цієї постанови (зокрема, військовослужбовці Збройних Сил), які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення). 
Отже, за чинним законодавством України передбачені певні пільги та гарантії, зокрема, для членів сімей військовослужбовця, які пропали безвісти. 
Судом встановлено, що позивач для реалізації свого права на соціальні гарантії звернувся до відповідача з заявою про надання інформації щодо зниклого безвісти сина військовослужбовця ОСОБА_2 . 
Листом № 25/17/10/4-11-9-11 від 29.10.2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено в наданні запитуваної інформації та документів з підстав того, що в довідці про народження №1658/370 запис про батька зроблено на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто за вказівкою матері, а отже з наданих документів можна встановити, що заявник не є батьком ОСОБА_2 (а.с. 7). 
Надаючи оцінку вказаним обставинам, суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частини 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. 
Водночас актовий запис про народження дитини є офіційним актом цивільного стану та має юридичне значення до моменту його оскарження та скасування у встановленому законом порядку.
Положеннями Порядку №884 визначено, що до кола отримувачів грошового забезпечення належного військовослужбовцю, який зник безвісти, належать, зокрема, члени сім`ї військовослужбовця, визначені на підставі документів, що підтверджують родинні зв`язки, у тому числі актових записів цивільного стану. Так, для виплати грошового забезпечення батькам військовослужбовців до заяви про виплату грошового забезпечення, окрім іншого, додається копія свідоцтва про народження військовослужбовців або копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження. 
Згідно довідки про народження №1658/370 від 29.12.2004 батьком ОСОБА_2 записано ОСОБА_1 (а.с. 12). 
У довідці відділу реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м. Харкова вказано, що відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. 
Суд зазначає, що чинне законодавство не передбачає автоматичного позбавлення особи, записаної батьком відповідно до частини 1 статті 135 СК України, статусу члена сім`ї чи пов`язаних із цим прав. Навпаки, до моменту виключення відповідного запису з актового запису про народження за рішенням суду така особа вважається батьком у правовому розумінні.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виключення відомостей про батька військовослужбовця з актового запису про народження, зокрема не подано відповідного рішення суду про внесення змін до таких відомостей. 
За відсутності доказів оспорювання чи скасування запису про батьківство у встановленому законом порядку, відповідні відомості актового запису про народження вважаються чинними та такими, що мають юридичну силу. 
Суд також зазначає, що положення Порядку №884 не містять жодного розмежування правового статусу батька залежно від підстав внесення відомостей про нього до актового запису про народження дитини, зокрема, чи здійснений такий за заявою матері відповідно до частини 1 статті 135 СК України, чи на інших підставах. 
Відтак, для застосування зазначеного Порядку визначальним є сам факт наявності чинного актового запису про народження, який підтверджує родинний зв`язок, а не спосіб внесення відповідних відомостей. 
В свою чергу, відповідач як суб`єкт владних повноважень, діє виключно в межах наданих законом повноважень та не наділений правом самостійно тлумачити юридичну природу відомостей, внесених до актового запису про народження або ставити під сумнів їх достовірність поза встановленою процедурою. 
Відповідно до вимог Порядку №884, визначення кола отримувачів грошового забезпечення здійснюється на підставі поданих документів, що підтверджують родинні зв`язки, а також звернення відповідних осіб із заявами про виплату. До моменту подання такої заяви та належних документів, відповідач не має правових підстав ані для виключення особи з потенційного кола отримувачів, ані для переоцінки відомостей офіційних реєстрів. 
Оскільки на час звернення позивача з запитом на надання інформації запис про батька військовослужбовця був чинним та не скасованим у встановленому законом порядку, відповідач протиправно відмовив у наданні запитуваної інформації та документів позивачу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, частина 1 статті 77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відмова Військової частини НОМЕР_1 у наданні запитуваної інформації, викладена у листі № 25/17/10/4-11-9-11 від 29.10.2025 року є протиправною, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, та без урахуванням всіх обставин, що мають значення для вирішення питання. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом зобов`язаня Військової частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2025 року, з урахуванням правової оцінки наведеної судом у цьому рішенні. 
В частині позовних вимог про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо формального розгляду заяви Позивача та неврахування поданих ним документів; визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у виході за межі наданих повноважень шляхом самостійної оцінки обставин, що не належать до її компетенції; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 надати Позивачу повну та вмотивовану відповідь по суті поданої заяви відповідно до вимог чинного законодавства, суд відмовляє, скільки судом у цьому рішенні визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у наданні запитуваної інформації, викладену у листі № 25/17/10/4-11-9-11 від 29.10.2025 року та зобов`язано Військової частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2025 року, з урахуванням правової оцінки наведеної судом у цьому рішенні, а отже права позивача відновлені належним чином. 
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. 
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. 
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у наданні запитуваної інформації, викладену у листі № 25/17/10/4-11-9-11 від 29.10.2025 року. 
Зобов`язати Військової частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2025 року, з урахуванням правової оцінки наведеної судом у цьому рішенні. 
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 665 (шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 50 копійок. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бідонько А.В.