Справа №611/535/26
Провадження№2/611/326/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі: 
головуючого - судді Коптєва Ю.А.,
за участю секретаря – Ведмідь І.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом виконавчого комітету Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Барвінкіської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав,-
в с т а н о в и в:
23 березня 2026 року виконавчий комітет Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Барвінкіської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 25 вересня 2024 року ОСОБА_1 , перебуваючи в акушерському відділенні КНП «Лозівського ТМО» народила доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26.09.2026 ОСОБА_1 подала заяву про відмову забрати новонароджену дитину у зв`язку з важким матеріальним станом та відсутністю підтримки. За час перебування дитини у медичному закладі остання долею доньки не цікавилась, забрати дитину з полового будинку не намагалась. Рішенням виконавчого комітету Барвінківської міської ради від 26.11.2024 року № 112/24 ОСОБА_2 надано статус дитини , позбавлення батьківського піклування. У грудня 2024 року дитину влаштовано до прийомної сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На даний час дитина проживає та виховується у зазначеній родині.
Посилаючись на викладе, виконавчий комітет Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської від 27 березня 2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2026 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Судові повістки, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалися у встановленому законом порядку, відповідачка повідомлена у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідачкою не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Служба у справах дітей Барвінківської міської ради Харківської області, в судове засідання не з`явилась надала заяву про слухання справи без її участі, проти позову не заперечує, не заперечує про винесення заочного рішення.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
У зв`язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.
Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданого 20 листопада 2024 року Балаклійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (а. с.5). 
Згідно витягу з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126,133,135 Сімейного кодексу відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.6).
Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлюючи вказані обставини щодо ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, з наданих до суду доказів встановлено наступне.
16 грудня 2025 року виконавчим комітетом Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області надано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно заяви ОСОБА_1 та акту закладу охорони здоров`я т а органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 26 вересня 2026 року, відповідчка відмовилась від доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13-14).
Згідно рішення виконавчого комітету Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини , позбавленої батьківського піклування (а.с.15).
Розпорядженням № 25 від 23 грудня 2024 року Чугуївської районної військової адміністрації Харківської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було влаштовано до прийомної сім`ї на базі родини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як дитину позбавленої батьківського піклування (а.с.16).
Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до вимог ст.164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, судом встановлено, що мати дитини ОСОБА_1 самоусунулась від виховання та утримання своєї доньки ОСОБА_5 , не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться її життям та розвитком, не піклується про фізичний, духовий і моральний розвиток.
Отже, відповідачка свідомо ухилилася від виховання дитини, що полягає у свідомому нездійсненні протягом тривалого часу її виховання, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування дитини до самостійного життя та праці, що, в свою чергу, вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.
Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_1 щодо малолітньої ОСОБА_2 , оскільки вона не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовилась від такого права.
При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»).
Щодо стягнення аліментів, то такі вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
В силу вимог ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно з ст. 180 СК батьки, зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
При цьому, в ч. 2 ст. 182 СК визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд враховує, що відповідачка не звільнена від обов`язку щодо утримання дитини, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, доходить висновку, що з відповідачки слід стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23 березня 2026 року і до досягнення дитини повноліття.
Саме такий розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дитини, не ставитиме відповідачку у скрутне матеріальне становище, відповідатиме загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності.
Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 150, 155, 165, 167 Сімейного кодексу України, ст.10,58, 208, 212-215, 224-226, 232-233, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
в и р і ш и в:
Позов виконавчого комітету Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Барвінкіської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав- задовільнити. 
Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с.Українка Барвінківського району Харківської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , у відношенні її доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Українка Барвінківського району Харківської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23 березня 2026 року і до досягнення дитини повноліття. 
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Українка Барвінківського району Харківської області, РНОКПП – НОМЕР_2 місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя Юрій КОПТЄВ