ПОСТАНОВА 
Іменем України

15 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 396/1307/25
провадження № 22-ц/4809/950/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Письменного О. А., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою  адвоката Тисячник Рузанни Робертівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2026 року у складі судді Цесельської О. С. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст вимог позовної заяви

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі – ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1320-3981 від 23.12.2023 у розмірі 22 500 грн та судові витрати у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Позовна заява мотивована тим, що 23.12.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1320-3981 від 23.12.2023, підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. 
Відповідно до кредитного договору позивач видав відповідачу кредитні кошти в розмірі 4 500 грн на рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті. 
Строк кредитування 300 днів, базовий період 30 днів, процентна ставка 1,50% в день, стандартна процентна ставка 3,00% в день. 
Всупереч умовам договору відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, а станом на 23.05.2025 загальний розмір заборгованості відповідача становить 42 975 грн.
Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності, за якої можливе часткове списання заборгованості у загальній сумі 20 475 грн за умови погашення відповідачем решти заборгованості, а саме: тіло кредиту – 4 500 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 18 000 грн, що разом становить 22 500 грн.
Оскільки ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконує, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2026 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1320-3981 від 23.12.2023 в розмірі 22 500 грн, з яких: 4 500 грн прострочена заборгованість за кредитом, 18 000 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем був належним чином укладений електронний кредитний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позивач довів факт надання кредиту у сумі 4 500 грн, що підтверджується банківськими документами про перерахування коштів на картку відповідача. 
Суд першої інстанції визнав надані позивачем докази належними та достатніми, а заперечення відповідача — необґрунтованими і не підтвердженими доказами. 
Оскільки ОСОБА_1 не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення 22 500 грн заборгованості та судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Тисячник Р. Р., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20.02.2026 та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та ухваленим із порушенням норм матеріального і процесуального права.
Позивач не довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору саме відповідачем. Зокрема, відсутні докази направлення, отримання та використання одноразового ідентифікатора С9307 відповідачем, а також докази його реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. 
Надані ТОВ «Укр Кредит Фінанс» документи є лише копіями електронних доказів, достовірність та цілісність яких неможливо перевірити без оригіналів, а суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 95 та ст. 100 ЦПК України, не витребував оригінали електронних документів та безпідставно поклав копії в основу рішення.
Також позивач не надав належних доказів фактичного перерахування кредитних коштів відповідачу. Надані довідка про перерахування коштів та лист АТ КБ «ПриватБанк» не є первинними бухгалтерськими чи банківськими документами, які б підтверджували зарахування коштів саме на рахунок відповідача. В матеріалах справи відсутні платіжні доручення, банківські виписки, квитанції чи інші документи, що підтверджують рух коштів.
Крім того, позивач не довів належного ознайомлення відповідача з правилами кредитування та умовами договору, а також не підтвердив передачу відповідачу примірника кредитного договору після його укладення.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2026 року без змін.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 22 500 грн, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2026 становить 99 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 23.12.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1320-3981.
На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор С9307 для підписання кредитного договору № 1320-3981 від 23.12.2023, підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 4 500 грн; строк кредитування 300 днів; базовий період - 30 днів; промо % ставка - 1,50 % в день, стандартна % ставка - 3,00 % в день.
Відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений із вказаними документами та зобов`язується виконувати їх умови. Усі зазначені документи підписані відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису. На виконання умов договору відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 4 500 грн шляхом перерахунку на його банківський рахунок за допомогою системи LIQPAY платіж 2407184269, № платіжної картки НОМЕР_1 за кредитним договором № 1320-3981, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс».
Згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, заборгованість відповідача за кредитним договором № 1320-3981 від 23.12.2023 станом на 23.05.2025, становить 42 975 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 4 500 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 38 475 грн. 
Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит «Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 20 475 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 22 500 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст. ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Матеріалами справи, наявними в підсистемі «Електронний Суд», підтверджується, що 23 грудня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1320-3981, відповідно до якого відповідачу відкрито кредитну лінію на суму 4 500 грн строком на 300 календарних днів. Дата повернення (виплати) кредиту 17.10.2024.
Вказаний договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) C9307.
Згідно з п.4.7 договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом. Однак позичальнику на умовах, вказаних у договорі (програма лояльності), може бути надана можливість скористатися Промо-ставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентною ставкою.
Базовий період складає 30 календарних днів (п. 4.8. договору).
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Стандартна процентна ставка становить 3,00 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за Промо-ставкою та/або зниженою, та/або пільговою процентною ставкою (п. 4.10 Договору).
В пункті 12 договору вказано номер особистого електронного платіжного засобу ОСОБА_1 : НОМЕР_1 .
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 23.05.2025 вбачається, що банк на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 перерахував від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через платіжну систему LiqPay на платіжну карту НОМЕР_1 (ID платежу 2407184269) 4 500 грн згідно з договором № 1320-3981 від 23 грудня 2023 року.
Згідно з розрахунком заборгованості позивача станом на 23.05.2025 у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 42 975 грн, яка складається з основного боргу у сумі 4 500 грн та залишку відсотків у сумі 38 475 грн.
З пояснень позивача, викладених у позовній заяві, слідує, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» списало відповідачу заборгованість за відсотками на суму 20 475 грн, а тому ОСОБА_1 мав непогашену заборгованість у сумі 22 500 грн, з яких 4 500 грн заборгованість за кредитом та 18 000 грн заборгованість за відсотками.
З аналізу викладеного слідує, що 23.12.2023 між сторонами було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1320-3981 в електронній формі із використанням одноразового ідентифікатора С9307, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Умови договору містять усі істотні умови кредитування.
Позивач належними та допустимими доказами довів факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 4 500 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів на платіжну картку відповідача.
Водночас доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, повернення кредитних коштів чи сплати процентів ОСОБА_1 не надано, а поданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 1320-3981 від 23.12.2023 в загальному розмірі 22 500 грн.
Посилання апеляційної скарги на те, що позивач не довів факт укладення кредитного договору саме відповідачем, суд відхиляє як безпідставні, оскільки матеріали справи містять електронний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором, дані щодо особистого кабінету позичальника, а також відомості про платіжну картку відповідача, на яку були перераховані кредитні кошти. При цьому, відповідач не надав жодних доказів того, що його персональні дані або платіжна картка були використані сторонніми особами без його відома чи згоди.
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів направлення та використання одноразового ідентифікатора також не заслуговують на увагу, оскільки сам факт укладення договору, його підписання одноразовим ідентифікатором та подальше перерахування кредитних коштів на картку відповідача свідчать про належне проходження процедури акцепту договору, а відповідачем не надано доказів технічного збою, несанкціонованого доступу чи інших обставин, які б ставили під сумнів факт підписання договору саме ним.
Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що надані позивачем документи є неналежними копіями електронних доказів, не приймаються судом, оскільки відповідно до ст. 100 ЦПК України електронні докази можуть подаватися у вигляді електронних копій, засвідчених у встановленому законом порядку. В свою чергу, ОСОБА_1 не заявляв обґрунтованого клопотання про витребування оригіналів електронних доказів та не навів обставин, які б свідчили про їх підробку чи недостовірність.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів перерахування кредитних коштів, оскільки довідка АТ КБ «ПриватБанк» містить конкретні відомості про платіж, номер картки отримувача, суму переказу, дату платежу та номер кредитного договору. Зазначений доказ є належним та допустимим, а його зміст узгоджується з іншими матеріалами справи. Сам по собі факт відсутності платіжного доручення чи банківської виписки не спростовує факту отримання відповідачем кредитних коштів.
Аргументи апеляційної скарги про недоведеність ознайомлення відповідача з умовами кредитування та правилами надання кредиту також є безпідставними, оскільки укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця передбачало підтвердження відповідачем ознайомлення з умовами договору та правилами кредитування, а підписання договору одноразовим ідентифікатором свідчить про прийняття відповідачем його умов у повному обсязі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в частині, що оскаржується, без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Тисячник Рузанни Робертівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2026 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя  С. І. Мурашко 

Судді   О. А. Письменний

О. І. Чельник