Справа №766/2672/25
н/п 1-кп/766/2750/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.05.2026
Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025230000000209 від 13.02.2025, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Миколаївської області, громадянина України, пенсіонера, одруженого, утриманців не маючого, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуваючого зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 436-2 Кримінального кодексу України (далі - КК України),
безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті ухвалив вирок про таке:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним та статті КК України, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
1.1. Суд встановив, що громадянин України ОСОБА_6 , не пізніше 23.09.2022 року, у денний час доби, перебуваючи у приміщенні Херсонської державної морської академії, розташованої у м. Херсон, по вул. Ушакова, 20, будучи обізнаним щодо розпочатого 24.02.2022 повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, достовірно розуміючи, що Україна є унітарною державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту окупації Херсонської області і міста Херсон збройними силами російської федерації, що є посяганням на суверенітет, територіальну цілісність України, переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на виправдовування тимчасової окупації частини території України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, з метою завдання шкоди національним інтересам України, добровільно надав інтерв`ю представникам медіа російської федерації, яке 23.09.2022 було опубліковане у контрольованому невстановленими спеціальними службами російської федерації месенджері Телеграм-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_6», який має широке коло поширення серед населення, в тому числі, окупованої території Херсонської області, за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7», в якому обвинувачений підтримав тимчасову окупацію частини території України, висловивши свій свідомий вибір на підтримку окупації території України збройними силами російської федерації та подальшого входження території Херсонської області до складу російської федерації, зазначивши, пряма мова (мовою оригіналу): «конечно, да. За кого, за вхождение Херсонской области в состав россии»,… «потому что настоящая украинская власть, она сама отторгнула отторгнула нас от себя. В россии как-бы я вижу будущее своё, своих детей, внуков и правнуков».
Отже, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений частиною першою ст. 436-2 КК України, формою об`єктивної сторони якого є виправдовування тимчасової окупації частини території України російською федерацією.

ІІ. Позиції сторін кримінального провадження
2.1. Прокурор у своїй промові наголосив, що пред`явлене обвинувачення є доведеним. Вважає встановленим, що  ОСОБА_6 23.09.2022 прийняв участь у незаконному референдумі щодо входження Херсонської області до складу рф та з метою створення ілюзій щодо покращення життя та залучення більшої кількості мешканців окупованої території до прийняття участі в незаконному референдумі, оприлюднив свій вибір та свою позицію шляхом надання інтерв`ю засобам масової інформації держави-агресора, яке висвітлено в телеграм-каналі «ІНФОРМАЦІЯ_8». 
2.2. Вина обвинуваченого ОСОБА_6 також доведена, а його дії кваліфіковані правильно, а саме за ч. 1 ст. 463-2 КК України, тобто у виправдовуванні тимчасової окупації частини території України.
2.3. Прокурор просив звернути увагу на суспільну небезпечність вчиненого, і підкреслив, що дане умисне діяння відноситься до злочинів проти миру та безпеки людства.
2.4. Прокурор також просив Суд при призначенні покарання ОСОБА_6 врахувати відсутність обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, та наявність обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, а також обставини, які були досліджені у судовому засіданні, пов`язанні з невизнанням ОСОБА_6 своєї вини у скоєному. 
2.5. Прокурор просив Суд визнати винуватим ОСОБА_6 у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.
2.6. Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз та залучення експертів в сумі 30 310,00 грн.
2.7. Обвинувачений у судовому засіданні під час допиту повідомив, що коли прийшли військові російської федерації додому до обвинуваченого, то почали ставити питання як давно він тут живе, чи працює і де. Обвинувачений відповів, що він вже на пенсії. Військові не були агресивними, але вони натякнули обвинуваченому, що треба виходити на роботу. З цього моменту почався моральний тиск. Погроз не було, але був моральний тиск. Обвинуваченому висунули умови, щоб він протягом місяця мусив влаштуватися на роботу. Погодився працювати в морській академії. Також обвинувачений показав, що він у той день (день референдуму) пішов на збори трудового колективу, однак виявилось, що це був референдум в приміщені навчального закладу, тому він взяв в ньому участь. Потім обвинуваченому порекомендували виступити. Під час інтерв`ю прямих погроз не було, проте, з його слів, він не хотів нічого казати, але в останню хвилину сказав, що референдум це не відокремлення росії від України, а об`єднання цих двох країн, що люди, які жили в СРСР пам`ятають ці прекрасні часи. Коли говорив про майбутнє, то мав тоді на увазі майбутнє України і росії разом. Обвинувачений вину визнав. 
Під час дебатів обвинувачений наголосив (мовою оригіналу): «Хочу принести извинения тем людям, которых я в результате своих действий обидел, все это произошло в результате сложившихся обстоятельств, независящих от меня. Мы же говорили про правоохранительные органы, а как насчет справедливости? Какова была справедливость в отношении меня со стороны следствия, если они полтора года вели дело в отношении меня, хотя я об этом даже не знал. Тот ролик, который показывали, я увидел впервые в суде. Такое впечатление, что они выискивали всевозможные негативные черты или действия во мне, чтобы сделать из меня врага народа. Все свидетели, которых мы прослушали, никто из них не говорил о моей деятельности. Никакого оправдания российской агрессии не было. Я против всегда был этой агрессии. Я в присутствии группы курсантов осудил вторжение. Если бы следствие сказало, я бы нашел тех курсантов, которые бы это подтвердили, но меня этого лишили. Также лишили тех людей, которые присутствовали при тех корреспондентах. Как можно перечеркнуть жизнь человека за эти 39 секунд? Я был перепуган, я был в не адеквате, поскольку рядом стоял человек. В ролик не пошло действие, когда я пытался отказаться, но рядом стоял человек, который угрожал мне. Да, пистолет к виску не прикладывали, но стоял рядом вооруженный человек, который хотел услышать то, что я сказал. И слова те проклятые, произнесенные мной, меня заставили сказать под угрозой семье. Моей жене нужно было лекарство от рака. В этот момент исчезли лекарства из Херсона, которые были нужны, и я их лихорадочно искал. Давайте спокойно говорить, человек сначала думает о семье, а потом о государстве. Государства разные, а народ то один. И я прежде всего думал о своей семье. Я благодарен государству за квартиру, которую нам предоставили вместо сожжённого россией дома. Моей жене 79 лет, и она больна раком, она требует лечения. Если меня лишат возможности передвигаться, соответственно и моя семья, мягко сказано, пострадает. Я плавал на судах под украинским флагом, и вы понимаете, что судно, которое находится в иностранном порту, что территория судна - это территория государства. И я, неся украинский флаг на борту, я никогда не опорочил страну. Встречался в посольствах иностранных, говорил об Украине, о своей родине и т.д. Я работал в мореходке 14 лет. За 14 лет у меня 14 почетных грамот. Ни у одного преподавателя нет такого количества грамот. Грамота дается за достойное воспитание молодого поколения. Я за свою жизнь никого не обманул, врагов не нажил и лишать меня свободы это просто издевательство. Теперь по поводу того, почему мы не уехали. А как уехать? Было один - два дня на сборы. Моя семья - пострадавшие от российской агрессии. Почему мы не уехали? Армия ушла из Херсона, правоохранительные органы ушли из Херсона, как нам было защищаться? Я может быть бы уехал, если бы у меня жена и ребенок были бы здоровые. Следствие вело себя, мягко сказано, неприлично. До сих пор свидетели того, что я не имел ничего против Украины, есть. На данный момент мы все страдаем, мы переселились в Одессу, и дважды бомба попала рядом с домом, выбило окна, второй раз выбило плиты, которые были поставлены мной. На данный момент больная жена и ребенок находятся в Одессе и ждут моего возвращения, поскольку только я могу им помочь. У меня нет никакого имущества, поскольку все мое имущество сгорело во время взрыва. Надеюсь, что шановний суд учтет все сказанное.»
Під час останнього слова обвинувачений зазначив (мовою оригіналу): «Виноват в том, что поддался провокационным действиям со стороны тех властей. Каялся я с самого начала. Каялся после того, как мою дочку ранили, каялся, когда жена была при смерти, продолжаю каяться до сих пор в том, что совершил. Надеюсь, что моя жизнь и мои все действия перевесят те 39 секунд позора, который произошел.»
2.8. Захисник у заключній промові звернув увагу на таке: «Обґрунтовуючи такі висновки та винуватість  ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, прокурор посилався у своєму обвинувальному акті та під час судового слідства на ряд доказів, які на його думку є належними та допустимими засобами доказування тим обставинам, які мають значення для доведення участі обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення. 
На думку захисника, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були досліджені під час судового розгляду, свідчать про те, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не було надано тих достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень.
Більшість так званих «доказів», які були представлені стороною обвинувачення, жодним чином не відносяться до обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 хоча звинувачення і стверджує зворотне.
За ч. 1 ст. 436-2 КК України кримінальне правопорушення має предмет, яким виступають матеріали, що містять: - виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії РФ проти України як внутрішнього громадянського конфлікту; - виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України; - глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році, або сприяли їй: - представників збройних формувань рф, - іррегулярних незаконних збройних формувань, - озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, - представників окупаційної адміністрації рф, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, - представників підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України. 
Всі свідки обвинувачення в своїх поясненнях вказували, що бачили виступ ОСОБА_8 зафіксований у телеграм-каналі, проте особисто присутні не були, а тому чи здійснювався цей виступ добровільно вказати не можуть. Щодо добровільності усі відповіли, що "мабуть так", проте чітко вказати на обставину добровільності вони не можуть.
Натомість свідки зі сторони захисту навпаки зазначали, що ОСОБА_8 не міг добровільно виправдовувати окупацію та військову агресію росії.
Будь-яких інших доказів стороною обвинувачення не додано, тобто відсутні матеріали які б підтверджували вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. 
Сторона обвинувачення також посилалась на інші обставини, на іншу норму статті. Спочатку було порушено кримінальне провадження за ч. 3 ст. 111-1, ч. 1 ст. 436-2 КК України. За відсутністю доказів кримінальне провадження за ч. 3 ст. 111-1 було закрито. Прокурор дійшов остаточних висновків, які не було викладено в обвинуваченні. Сторона захисту вважає, що обвинуваченого необхідно виправдати за недоведеністю наявності в його діяння складу кримінального правопорушення. Просить постановити виправдувальний вирок. Якщо суд дійде іншого висновку, визнає ОСОБА_8 винуватим, сторона захисту просить суд врахувати характеризуючи матеріали, а саме основну характеристику, згідно з якою мій клієнт позитивно характеризується, крім того прошу врахувати, що він є особою похилого віку, що він є пенсіонером. Також захисник просив врахувати медичні документи, які підтверджують, що він хворіє, як хворіє і вся його сім`я. Просив призначити покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік.»

ІІІ. Встановлені Судом фактичні обставини та докази на їх підтвердження
3.1. Суд, встановлюючи вищеназвані обставини кримінального правопорушення, у судовому засіданні дослідив наданні стороною обвинувачення докази, які підтверджують обставини та винуватість обвинуваченого, а саме:
3.1.1. протокол огляду від 14.07.2023, об`єктом якого є інтернет-публікація, яка розміщена ІНФОРМАЦІЯ_2 об 11 год. 05 хв. в месенджері телеграм-каналу «ІНФОРМАЦІЯ_9» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3  з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », в якій міститься текст публікації наступного змісту (мовою оригіналу): «Подавляющее большинство жителей Херсонщины поддерживают проведение референдума. "Надоело это уже, хочется какой-то определенности. Я молодая, мне хочется жить в хорошей стране", - рассказала одна из избирателей» та відеосюжет наступного змісту: 
- у період часу з 00:00 по 00:44 показано роботу виборчої дільниці, людей, які прийшли взяти участь в референдумі, та виборчу комісію. На робочих столах виборчої комісії стоять прапорці російської федерації;
- у період часу з 00:44 по 01:05 інтерв`ю з обвинуваченим (фотозображення № 4): 
питання (чоловічий голос за кадром, мовою оригіналу): «На референдум вы сегодня пришли осознано?», 
відповідь обвинуваченого (мовою оригіналу): «Естественно. Добровольно. С большой радостью»,
питання (чоловічий голос за кадром, мовою оригіналу): «А если не секрет, за кого голосовали?», 
відповідь обвинуваченого (мовою оригіналу): «Конечно «Да»! За кого? За вхождение Херсонской области в состав россии»;
- у період часу з 01:26 по 01:44 інтерв`ю з обвинуваченим (фотозображення №6) (мовою оригіналу): «Потому что настоящая Украинская власть она сама отторгнула нас от себя. А в россии я вижу будущее свое, своих детей, внуков, правнуков».
3.1.2. висновок експерта №СЕ-19/116-23/12119-ФП від 16.08.2023, відповідно до якого на відеозаписі під назвою «В Херсоне местные жители активно принимают участие в референдуме.mp4», тип файлу MP4 (.mp4), починаючи з 00:44 по 01:05 сек., записаному на лазерний оптичний диск CD-R з логотипом «НР», який є додатком до протоколу огляду від 14.07.2023 (Додаток № 1, наданий у якості об`єкта дослідження), та на фотознімку копії особової картки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (наданої у якості порівняльного зразка) зображена одна й та ж сама особа.
3.1.3. висновок судової семантико-текстуальної експертизи №24-3216, проведеної Одеським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, відповідно до якого у промові чоловіка, ідентифікованого як ОСОБА_6 : «Конечно, да», «потому что настоящая украинская власть, она сама отторгнула отторгнула нас от себя. В россии как-бы я вижу будущее своё, своих детей, внуков и правнуков», наявні висловлювання, які за змістом спрямовані на виправдовування тимчасової окупації частини території України;
3.1.4. протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.01.2025 зі свідком ОСОБА_9 , яка серед наданих фото упізнала ОСОБА_6 як особу, яка під час тимчасової окупації м. Херсона пішла на співпрацю з окупаційною владою, працевлаштувалася до незаконно створеного учбового закладу ГБО «Херсонская государственная морская академия» та прийняла участь в так званому «референдумі»;
3.1.5. протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.01.2025 зі свідком ОСОБА_10 , який серед наданих фото упізнав ОСОБА_6 як особу, яка під час тимчасової окупації м. Херсона прийняла участь в так званому «референдумі» та пішла на співпрацю з окупаційною владою, працевлаштувалася до незаконно створеного навчального закладу;
3.1.6. протокол огляду від 23.01.2025відкритого ресурсу мережі Інтернет за посиланням - https://khogov.ru/documents/ukaz-glavy-voenno-grazhdanskoj-administraczii-hersonskoj-oblasti-ot-20-09-2022-%e2%84%9688-u-o-naznachenii-referenduma-hersonskoj-oblasti-o-vyhode-hersonskoj-oblasti-iz-sostava-ukrainy-i-o-vhozh/, а саме сайту з назвою «Администрация Херсонской области», де виявлено документ з назвою (мовою оригіналу): «Указ Главы Военно-гражданской администрации Херсонской области от 20.09.2022 №88-у «О назначении референдума Херсонской области о выходе Херсонской области из состава Украины и о вхождении Херсонской области в состав Российской Федерации на правах субъекта Российской Федерации», яким затверджено (мовою оригіналу): Положение о референдуме Херсонской области о выходе Херсонской области из состава Украины и о вхождении Херсонской области в состав Российской Федерации на правах субъекта Российской Федерации.
3.1.7. протокол огляду від 23.01.2025 проведено огляд додатку «telegram» «ІНФОРМАЦІЯ_10» та встановлено, щозгідно даних інформації про телеграм-канал наявна наступна інформація: 
«ІНФОРМАЦІЯ_11 
Для связи: ІНФОРМАЦІЯ_5 , 
включена Роскомнадзором в перечень персональных страниц: ІНФОРМАЦІЯ_12
Канал має підписників, кількість яких зазначена - 43 881»;
3.1.8. показання свідка ОСОБА_11 , який під час допиту повідомив, що в середині березня 2022 року центральний корпус академії було окуповано, там було влаштовано центральний штаб. Когось почали жорстоко допитувати, когось схиляти до співпраці з росіянами. В середині червня 2022 року була створена російська академія. Працівники академії, які залишилися в окупації, спостерігали за тим, що відбувається у ЗМІ. На початку вересня окупаційний телеканал «таврія» почав агітаційну програму щодо приєднання херсонської області до російської федерації. В одному з репортажів пан ОСОБА_8 пояснював чому це сталося і чому це добре, це відбувалось у стінах морської академії. До початку листопада ми намагались передавати інформацію щодо колаборантів ректору академії, який знаходився в Одесі.  ОСОБА_6 не діяв під примусом. Розмовляв спокійно, виважено, пояснював причинно-наслідкові зв`язки. Свідок також повідомив, що в приміщення ХДМА (морської академії) потрапив 13.11.2022 р., на його столі були списки працівників, прізвище ОСОБА_6 також там значилось. Безпосередньо свідком подій не був. Низка репортажів була про те, чому треба брату участь у референдумі, інша серія включала відео з безпосередньо референдуму;
3.1.9. показання свідка ОСОБА_12 , який під час допиту повідомив, що в період окупації Херсону ОСОБА_6 телефонував йому і пропонував йти працювати на росію. Свідок відмовив, сказавши, що залишається у штаті морської академії при Україні. Свідок показав, що відео з інтервью з ОСОБА_6 не бачив. Потім побачив фрагмент з оперативником, який показав фрагмент. Запам`ятав: обвинувачений казав, що він радий, що тут флаг росії та сама росія. Там на сюжеті стояла жінка кореспондент, він вільно говорив;
3.1.10. показання свідка ОСОБА_10 , який під час допиту повідомив, що під час окупації Херсону Херсонська державна морська академія зазнала сильного терору та пресингу. Частина колективу, почала створювати так звану російську державну академію, теж херсонську, і переманювати на свій бік працівників. 23 вересня вийшов сюжет телеканалу News Front. Також цей сюжет, це відео було розміщено у Телеграмі, у деяких групах, та у TikTok. І на цьому відеосюжеті, якраз у тих числах, у 22-му році, в період окупації, свідок побачив кілька працівників академії, зокрема ОСОБА_6 . І сюжет був присвячений першому дню референдуму про входження Херсонської області до Росії. На цьому відео, яке свідок повністю переглянув, чітко було видно, що це ОСОБА_13 . Він говорив, що він радий приєднанню до росії, бачить, буквально, своє майбутнє, майбутнє своїх дітей та онуків у складі російської федерації. Пізніше, після деокупації Херсона, у перші дні, зі свідком вийшли на зв`язок працівники Служби Безпеки України. Під час зустрічі ці працівники показали свідку скріншоти та фотографії документів, які залишила так звана окупаційна влада у Морській Академії, у першому корпусі, де були списки працівників, які працювали. І в цих списках свідок також бачив прізвище, ім`я, по батькові, ОСОБА_14 ;
3.1.11. показання свідка ОСОБА_9 , яка під час допиту повідомила, що 23 вересня 2022 року їй надіслали відео викладача у минулому, який розповідав про росію. В цей час свідок перебувала в Херсоні в окупації. ОСОБА_15 надіслав це відео референдуму. Побачила на відео викладача морської академії, який говорив, що він не бачить сенс в Українському націоналізмі, а бачить майбутнє з росією. У 23 році свідок бачила на фейсбуці було викладено список співробітників російської академії, бачила заробітну плату обвинуваченого;
3.1.12. показання свідка ОСОБА_16 , яка під час допиту повідомила, що знайомі з ОСОБА_6 з 2006 року. Придбали будинок на воєнці поряд з будинком обвинуваченого. Потім познайомились. Займались волонтерством, коли доставлялись наші воєнні з Антонівського мосту але про це ніхто не знав. Про самі деталі свідок не знає. Ці обставини не обговорювались ніде. Гадає, що обвинувачений просто боявся за себе і свою сім`ю. В літку в середині окупації коли окупанти здійснювали обхід по хатах обвинувачений казав, що його зламали і він повинен був це робити. Вважає, що російські військові та обставини, що відбувалися, вплинули так на обвинуваченого. На відео обвинувачений просто не розумів про що він говорив;
3.1.13. інші матеріали кримінального провадження.

ІV. Оцінка Суду
4.1. Згідно з приписами частини першої ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
4.2. Відповідно до ст. 17 КПК України для доведення винуватості особи у вчиненні злочину встановлено стандарт доказування «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність встановлених обставин повинна виключати будь-яке інше розуміння (пояснення) події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього злочину. Отже, фактичні обставини повинні бути встановлені з бодай мінімальним ступенем чіткості та переконливості, який дозволяв би суду зробити висновок щодо винуватості особи в межах пред`явленого їй обвинувачення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року справа №295/9646/23 провадження № 51- 809 км 24)
Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи (постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі №754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі №760/23459/17).
4.3. Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на те, що кожна обставина висунутого обвинувачення має бути доведена і підтверджена доказами, Суд вважає за доцільне дати оцінку інкримінованому обвинуваченому складу кримінального правопорушення для надання остаточного висновку щодо винуватості особи.
4.4. Обвинуваченому інкримінується діяння, формою об`єктивної сторони якого є виправдовування тимчасової окупації частини території України російською федерацією.
4.4.1. За науково-юридичним аналізом термінів, використаних у диспозиції ст. 436-2 КК України (автори ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ) в контексті названої статті під виправдовуванням збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, та тимчасової окупації частини території України слід розуміти наведення аргументів (псевдоісторичного, соціального, демографічного, національно-культурного чи іншого характеру) чи публічне висловлення своєї особистої думки, направлені на формування у адресата помилкового переконання в тому, що збройна агресія рф проти України, розпочата у 2014 році, та тимчасова окупація частини територій України мають своє логічне пояснення та відповідні підстави, з яких країна-агресор діє вимушено (виправдано). З іншого боку виправдання може полягати в ствердженні, що збройна агресія рф та подальша окупація окремих територій України була викликана неправомірними чи злочинними діями окремих державних, політичних чи громадських діячів, партій, рухів чи організацій, з огляду на що вона є виправданою.
Заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та тимчасової окупації частини території України передбачає висловлювання незгоди з вказаними вище офіційно встановленими фактами, їх спростування та/або наведення аргументів чи публічне висловлювання своєї особистої думки, направлені на переконання адресата у тому, що збройна агресія російської федерації проти України, розпочата у 2014 році, та тимчасова окупація частини території України не мали місця та фактично не відбувались. Враховуючи, що вказані вище факти встановлені міжнародною спільнотою та визначені законодавчо, будь-які псевдологічні інсинуації з цього приводу, висловлені чи виражені іншим адресатом, не можуть вважатися формою реалізації свободи слова, а в умовах воєнного стану мають розглядатися як дії, вчинювані в інтересах держави-агресора.
Отже, Суд, дослідивши безпосередньо відеосюжет з інтерв`ю з обвинуваченим, висновок судової семантико-текстуальної експертизи, дійшов висновку, що вислови обвинуваченого: «конечно, да. За кого, за вхождение Херсонской области в состав россии»,…«потому что настоящая украинская власть, она сама отторгнула нас от себя. В россии как-бы я вижу будущее своё, своих детей, внуков и правнуков» є виправданням тимчасової окупації території України збройними силами російської федерації, оскільки обвинувачений наголошував, що у майбутньому, у складі росії його життя та життя його дітей та онуків стане кращим. З огляду на це, Суд, погоджуючись з експертним дослідженням, зауважує, що обвинувачений не визнає суверенітет України та підтримує дії російської федерації в Україні, тобто виправдовує тимчасову окупацію частини території України.
4.4.2. Факт тимчасової окупації частини території України російською федерацією, зокрема частини території Херсонської області зафіксовано у нормативно-правових актах України. 
Так, відповідно до пункту 7 частини першої ст. 1-1 Закону України від 15.04.2014 №1207- VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції Закону України № 2217-IX від 21.04.2022) визначено, що тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, яким затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією Херсонська міська територіальна громада з 01.03.2022 до 11.11.2022 вважалась тимчасово окупованою російською федерацією територією.З 24.02.2022 року по теперішній час вважаються тимчасово окупованими територіями усі території Генічеського, Скадовського районів Херсонської області; Каховського району за винятком територій смт. Козацьке та с. Веселе Новокаховської міської територіальної громади, які було звільнено 12.11.2022; території Великокопанівської сільської територіальної громади, Виноградівської сільської територіальної громади, Олешківської міської територіальної громади, Ювілейної сільської територіальної громади Херсонського району Херсонської області.
Отже, 23.09.2022 року, під час інтерв`ю, обвинувачений перебував у місті Херсон, який був на той час тимчасово окупованою територією, і своїми публічними висловлюваннями виправдовував дії збройних сил російської федерації щодо окупації цієї території.
Крім того, враховуючи, що факт окупації території України російською федерацією встановлений міжнародною спільнотою та визначено законодавчо, то на переконання Суду, будь-які псевдологічні інсинуації з цього приводу, висловлені чи виражені будь ким в публічному просторі, не можуть вважатися формою реалізації свободи слова, а в умовах воєнного стану мають розглядатися як дії, вчинювані в інтересах російської федерації.
4.5. Безпосереднім об`єктом посягання злочину за ст. 436-2 КК України є міжнародний правопорядок, що ґрунтується на принципах міжнародного права, зокрема, незастосування сили, недоторканості кордонів, територіальної цілісності, невтручання у внутрішні справи суверенних держав.
Відповідно до Декларації «Про державний суверенітет України» від 16 липня 1990 року №55-XII державний суверенітет України є верховенство, самостійність, повнота і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Також в розділі V Декларації проголошено, що Українська РСР здійснює верховенство на всій своїй території. Територія Української РСР в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди. Українська РСР самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій Республіки та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.
Суд вважає, що інкриміноване діяння у формі виправдовування окупації однією державою території іншої держави являє собою посягання на суспільні міжнародно-правові відносини, що забезпечують мирне співіснування держав, їх мирну взаємодію під час вирішення будь-яких проблем, що виключає будь-яке насильство. 
Обвинувачений, виправдовуючи тимчасову окупацію частини території України, не визнає її суверенітет та територіальну цілісність, тим самим сприяє веденню, в тому числі, інформаційної війни російської федерації проти України, спрямованої на нав`язування світовій спільноті свого правопорядку і невизнання загальновизнаного, позбавлення зовнішньої допомоги у відсічі збройної агресії російської федерації проти України.
4.6. Суб`єктивна сторона кримінальних правопорушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку характеризується прямим умислом
Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, за якого особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).
На переконання Суду, при кваліфікації діяння за частиною першою ст. 436-2 КК України, питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема: активність поведінки обвинуваченого; спрямованість його дій; наявність і зміст його публічних висловлювань; його ставлення до власних висловлювань та ставленням до окупаційної влади тощо.
Слід окремо зазначити, що висловлювання обвинуваченого, які кваліфікуються як виправдовування тимчасової окупації України російською федерацією, є свідомим переконанням обвинуваченого щодо невизнання суверенітету України як самостійної держави, що утворилася після розпаду СРСР, про що свідчать інші вислови обвинуваченого, зокрема під час допиту: «…це не відокремлення росії від України, а об`єднання цих двох країн, що люди, які жили в СРСР пам`ятають ці прекрасні часи», та під час судових дебатів: «Государства разные, а народ то один».
Отже, Суд вважає, що інкриміноване діяння вчинено обвинуваченим з прямим умислом.

Висновки Суду
4.7. Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, а також проаналізувавши ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку, Суд доходить висновку про їхню допустимість, належність, достовірність та достатність для визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 436-2 КК України, формою об`єктивної сторони якого є виправдовування тимчасової окупації частини території України російською федерацією.

V. Призначення покарання
5.1. Санкцією частини першої ст. 436-2 КК України передбачено покарання у виді:
виправних робіт на строк до двох років, 
пробаційним наглядом на строк до трьох років, 
позбавленням волі на той самий строк.
5.2. Під час судового розгляду обставини, які пом`якшують покарання відповідно ст. 66 КК України не встановлено.
Суд встановив, що обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
5.3. Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також бере до уваги, та враховує:
- ступень тяжкості правопорушення - згідно із статтею 12 КК України інкриміновані діяння відноситься до нетяжкого злочину;
- особу обвинуваченого: раніше не судимий, на диспансерному обліку у лікаря психіатра/нарколога не перебуває, не є депутатом, пенсіонер. 
5.4. Суд також бере до уваги суспільну небезпечність вчинених діянь, яка полягає у тому, що діяння особи, яке утворює вказану форму об`єктивної сторони злочину, є посяганням на міжнародний правопорядок, яке може спричинити нанесення шкоди самим основам існування життя на землі, оскільки об`єктом таких посягань є не окремі суспільні відносини в тій чи іншій сфері життя і діяльності людини, суспільства, держави, а саме життя на землі, існування людства або його значної частини.
5.5. Також Суд враховує загальну мету покарання, як заходу примусу, що застосовується від імені держави, яка полягає в тому, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК України). Оптимальним орієнтиром ефективності застосування покарання є визначення його в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
5.6. Суд вважає, що кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання чи інша міра кримінально-правового впливу, застосована до особи правопорушника, повинні відповідати тяжкості злочину, доведеним обставинам вчинення злочину і особливостям особистості правопорушника.
5.7. Суд вважає, що підстави застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання відсутні.
5.8. У зв`язку із викладеним, Суд дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання за частиною першою ст. 436-2 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
5.9. Суд, керуючись ст. 65 КК України вважає, що призначення такого покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.
Підстав для обрання більш м`яких або тяжких покарань до обвинуваченого за вчинене кримінальне правопорушення Суд не знаходить.

VІ. Запобіжні заходи
6.1. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 374 КПК України Суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
6.2. Оскільки запобіжний захід обвинуваченому на момент ухвалення вироку не обраний, то Суд не вбачає підстав для його застосування до набрання вироком законної сили. 

VІІ. Вирішення питань, пов`язаних з арештом
7.1. Згідно з частиною четвертою статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
7.2. Проте, матеріали кримінального провадження не містять доказів про накладення арешту на майно, а тому підстав для його скасування Суд не вбачає.

VІІІ. Вирішення питань, пов`язаних з процесуальними витратами
8.1. Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 368 та частини четвертої статті 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат. На підставі частини 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
8.2. Відповідно до обвинувального акта процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадження складаються із витрат на проведення:
- судово-портретної експертизи (висновок Одеського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/116-23/12119-ФП від 16.08.2023), вартість якої становить 1 912,00 гривень;
- судово-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи (висновок Одеського НДІСЕ МЮ України №24-3216 від 24.09.2024), вартість якої становить 28 398,00 гривень.
Загальний розмір витрат на проведення експертиз і залучення експертів становить 30 310,00 грн, які підлягають стягненню на користь держави.

ІХ. Вирішення питань щодо долі речових доказів
9.1. Згідно з частиною дев`ятою статті 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Враховуючи положення статті 100 КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби Безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України, Суд вирішує залишити в матеріалах кримінального провадження документи, надані сторонами.
9.2. Інформації щодо наявності речових доказів матеріали кримінального провадження не містять.

Х. Вирішення цивільного позову 
10.3. Доказів подачі цивільного позову матеріали кримінального провадження не містять.

З цих підстав,
керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376, 392-395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,
У Х В А Л И В :
1.  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 436-2 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
2. Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі обчислювати з моменту поміщення ОСОБА_6 до установи виконання покарання, а строк затримання та конвоювання зарахувати до строку відбуття покарання.
3. Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.
4. Стягнути з  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз та залучення експертів в сумі 30 310,00 грн (тридцять тисяч триста десять гривень 00 коп.).
5. Відповідно до ст. 100 КПК України документи, що надані сторонами, залишити в матеріалах кримінального провадження.
6. Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
7. Прокурор, обвинувачений, захисник, мають право на апеляційне оскарження цього вироку шляхом подання апеляційних скарг до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
8. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя	ОСОБА_1