Справа № 161/4113/26 
Провадження № 2/161/3476/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Шестерніна В.Д.,
за участю секретаря Мельник А.В.

позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Моргун І.А.,
відповідача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - адвоката Покидюка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-
встановив:

І.Короткий зміст позовних вимог
23.02.2026 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з липня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, а 07.09.2018 - уклали шлюб, який в подальшому рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2024 у справі №161/7053/24 був розірваний.
Сторони будували для їх сім`ї житловий будинок на земельній ділянці відповідача загальною площею 0,1 га, кадастровий номер - 0722880700:04:001:4604, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Будівництво будинку було закінчене восени 2020 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_4 .
Житловий будинок та розташована під ним земельна ділянка належать сторонам на праві спільної сумісної власності, однак відповідач вважає це нерухоме майно своєю особистою приватною власністю. Відтак, сторони не можуть дійти згоди щодо поділу цього нерухомого майна.
В зв`язку з цим позивач просила суд в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину цього житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки під ним, а також покласти на відповідача судові витрати.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача
09.03.2026 відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, який грунтується на єдиному аргументі про необхідність зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи №161/7092/25.
В судовому засіданні відповідач надав усні пояснення про те, що спірні житловий будинок та земельна ділянка під ним є його особистою приватною власністю, оскільки перший збудований за кошти його батьків, а друга набута ним до шлюбу.
Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу
Ухвалою суду від 24.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою суду від 02.04.2026 відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, яке включене у відзив на позовну заяву. Суд не встановив об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи №161/7092/25 (п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України).
Протокольною ухвалою суду від 28.04.2026 клопотання про приєднання доказів та про виклик свідків залишене без задоволення. Суд дійшов висновку, що в частині питання про приєднання доказів таке клопотання заявлене з пропуском строку, передбаченого ч. 3 ст. 83 ЦПК України (відзив на позовну заяву поданий ще 09.03.2026), а в частині питання про виклик свідків - всупереч вимогам ч. 2 ст. 91 ЦПК України в ньому не зазначені обставини, які такі свідки можуть підтвердити.
Ухвалою суду від 28.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Протокольною ухвалою суду від 18.06.2026 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 26.06.2026.

ІV.Фактичні обставини справи
07.09.2018 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2024 у справі №161/7053/24, яке набрало законної сили 29.10.2024 (а.с. 21).
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками 2 (двох) малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.09.2018 та серії НОМЕР_2 від 09.07.2021, а.с. 18-19).
Сторони та їх діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (довідка №594 від 14.03.2024, а.с. 20).
Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯИ №557119, виданим Управлінням Держкомзему у Луцькому районі Волинської області на підставі рішення Боратинської сільської ради від 03.12.2009, зареєстрованим 15.02.2010 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,1 га, кадастровий номер 0722880700:04:001:4604, яка розташована за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Рованці (а.с. 29, 136-137).
З даних декларації про готовність об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, а також з даних Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, вбачається, що на вказаній земельній ділянці збудований житловий будинок загальною площею 146 кв.м. (кількість поверхів - 2, кількість кімнат - 4); замовником будівництва є ОСОБА_2 ; дата початку будівництва - 08.05.2015, дата завершення будівництва - 20.11.2020; спосіб будівництва - господарський (власними силами) (а.с. 25-26).
З даних технічного паспорту вбачається інформація про рік побудови житлового будинку - 2019 рік (а.с. 23-24).
01.12.2020 було проведено державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_2 (інформаційна довідка від 06.01.2026, а.с. 22).
Між сторонами виник спір про поділ майна подружжя.

V.Мотиви суду та застосоване законодавство
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу (п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України).
Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказаний правовий висновок викладений, зокрема у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
У статті 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України (в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 в справі №689/26/17 дійшла висновку, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
У постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №686/9580/16 зроблено висновок, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.
За час шлюбу сторони набули у власність житловий будинок (новостворене майно). Право власності на це нерухоме майно зареєстроване за відповідачем (титульний власник).
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція відповідачем не спростована. Отже, на житловий будинок поширюється правовий режим спільної сумісної власності. Частки сторін у праві спільної власності є рівними. Позивач має право на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом присудження їй 1/2 ідеальної частки в праві власності.
Оскільки житловий будинок розміщений на земельній ділянці, яка хоча і була особистою власністю відповідача (набута ним до шлюбу), однак в силу принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди слідує за нерухомим майном, то до позивача переходить також 1/2 частка у праві власності на земельну ділянку.
Отже, позовні вимоги слід задовольнити.

VI.Судові витрати
Щодо судового збору
Позовна заява підлягала оплаті судовим збором в розмірі 13 312 грн (3 328 грн. х 5 х 0,8), що і було виконано позивачем.
Заява про забезпечення позову підлягала оплаті судовим збором в розмірі 532,48 грн (3 328 х 0,2 х 0,8), натомість така була оплачена позивачем в розмірі 1 064,96 грн.
Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 13 844,48 грн (13 312 грн за подання позовної заяви та 532,48 грн за подання заяви про забезпечення позову).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 142, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 146 кв. м, житловою площею 71,6 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2241305907228).
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,10 га, кадастровий номер - 0722880700:04:001:4604, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2240991707228).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 13 844,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторони та учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення суду складено - 26.06.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області        В.Д. Шестернін