Справа № 489/1495/26 
Провадження № 2/489/1471/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

15 червня 2026 року м. Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Костюченка Г.С.,
із секретарем судового засідання - Савковою К.А.,
за участі позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей Інгульського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав,
встановив:
В лютому 2026 позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 (далі Позивач) та ОСОБА_3 .
Відповідач не здійснює своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, не бере участі в житті дитини, не підтримує матеріально, не цікавиться питанням безпеки дитини, не питає Позивача де дитини, чи виїхала з міста чи ні, чи є укриття в будинку, продукти харчування, чи дитина здорова тощо. Жодний зв`язок з дитиною Відповідач не підтримує, абсолютно не цікавиться життям та не допомагає матеріально. ii Вихованням та розвитком дитини займається виключно мати - Позивач. 
З початком війни також тільки Позивачка займалася питаннями безпеки дитини. Жодної матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини Відповідач не надає, аліменти не сплачує. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 489/4717/24 з Відповідача на користь Позивача було стягнено аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 14 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. 12 грудня 2024 р. 
Інгульським ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) було відкрито ВП № НОМЕР_3 по стягненню з відповідача на користь позивача аліментів. Відповідно до довідки Інгульського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) № 77235 від 20.06.2025 р., ОСОБА_1 не отримувала аліменти з ОСОБА_3 у період з 01.12.2024 р. по 01.06.2025 р. Відповідно до довідки Інгульського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) № 177218 від 16.12.2025 р., ОСОБА_1 не отримувала аліменти з ОСОБА_3 у період з 21.06.2025 р. по 12.12.2025 р. 
Відповідно до довідки ГУ ПФУ в Миколаївській області від 19.12.2025 р. ОСОБА_1 перебувала на обліку та отримувала тимчасову допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів відповідно до постанови КМУ від 22.02.2006 р. № 189 3 01.06.2025 по 30.11.2025 р.р. у розмірі 1281,50 грн. щомісячно. 
Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу також укладена законним представником матір`ю дитини - Позивачем. На всі огляди до лікарів (планові щеплення та позапланові в зв`язку з хворобою) дитину водить позивач, оплачує за потреби консультації та ліки самостійно. 
Крім того, ОСОБА_3 сам не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, про що підписав заяву.

Ухвалою судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 26.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25.05.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов в повному обсязі.
Зазначила, що не дивлячись на висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , позов необхідно задовольнити.
Вихованням дитини повністю займається мати дитини, яка забезпечує матеріально, бере участь у вихованні сина. Також зазначила, що рішення про позбавлення батьківських прав для батька дитини не є кінцевим та безповоротнім, оскільки в подальшому за його позовом батьківські права можуть бути поновлені. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. 
Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, встановив наступні обставини.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 (далі Позивач) та ОСОБА_3 .
За твердженнями позивача батько з 2023 року не спілкується з дитиною, не підтримує матеріально, не цікавиться життям і безпекою сина та не бере участі в його вихованні. 
Відповідно до постанови ЛКК КНП ММР «ЦПМСД №1» 344д/36 від 30.01.2024 дитина, ОСОБА_5 , має порушення нейророзвитку, затримку мовного розвитку. 
Хлопчик з групи ризику по інвалідності та потребує отримання послуг комплексної реабілітації в центрах реабілітації. Дитина відвідує державну реабілітаційну установу «Центр комплексної реабілітації дітей з інвалідністю» та отримує реабілітаційні послуги з 12.03.2024 по теперішній час. 
Згідно довідки закладу дошкільної освіти (ясла-садок №142) комбінованого типу Миколаївської міської ради, мати дотримується розпорядку дня, у спілкуванні ввічлива, зацікавлена у розвитку дитини. Хлопчик завжди виглядає охайним, доглянутим. Батько ОСОБА_6 жодного разу до закладу не приходив, на контакт з вихователями не виходив, не цікавився життям дитини у закладі.
17.03.2026 спеціалістами служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради було здійснено відвідування місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Матір проживає разом з сином в орендованій квартирі в родичів за домовленістю. Квартира з усіма побутовими зручностями. 
Умови проживання дитини в сім`ї створені належним чином. Хлопчик забезпечений усім необхідним для гармонійного розвитку (акт обстеження житлово побутових умов від 17.03.2026). 12 грудня 2024 року Інгульським ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції було відкрито провадження по стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 . 
Згідно довідок Інгульського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 20.06.2025, 16.12.2025, ОСОБА_1 не отримувала аліменти із ОСОБА_3 у період з 01.12.2024 по 01.06.2025, з 21.06.2025 по 12.12.2025. ОСОБА_1 надала довідку Інгульського відділу ДВС від 30.03.2026 щодо заборгованості зі сплати аліментів батьком ОСОБА_3 станом на березень 2026 року. Сумарний розмір заборгованості склав 118584,25 грн. 13.05.2024 відповідно до наданої ОСОБА_1 виписки з банківської установи, на її карту надійшли аліменти від ОСОБА_3 в сумі 10000 грн.
Батько, ОСОБА_3 , перебуває за кордоном, в Республіці Польща. 
У письмовому поясненні, він зазначив, що наразі немає можливості брати участь у вихованні сина ОСОБА_6 в повному обсязі через те, що знаходиться за межами України і є батьком іншої дитини, ОСОБА_7 , якого виховує самостійно. ОСОБА_3 не відмовляється від сина ОСОБА_6 і має бажання брати участь у його вихованні. 
На час розгляду справи ОСОБА_3 підтримує зв`язок з ОСОБА_1 та пообіцяв надати згоду на психіатричне обстеження дитини. У судовому засіданні позивач підтвердила, що отримала зазначену згоду від відповідача.
У відповіді, наданою Миколаївським міським центром соціальних служб, повідомлено, що Центр проводить психодіагностичне дослідження ставлення дітей до кожного з батьків з 6 до 18 років. 
На даний час ОСОБА_8 лише 5 років, тож провести психологічне діагностування щодо ставлення його до батька не є можливим.
На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Миколаївської міської ради, яке відбулось 28.05.2026, було розглянуто питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Членами комісії було прийняте рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_9 (протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради № 22 від 28.05.2026) через відсутність достатніх та вагомих доказів свідомого ухилення батька від виконання батьківських обов`язків.
Допитані в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснили, що батько дитини будь-яких стосунків з дитиною не підтримує. Вихованням сина повністю займається мати, матеріально не допомогає.
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, зазначений орган вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав відповідача.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька.
Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У статті 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до п.16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України зазначив, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача.
Всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано достатніх та переконливих доказів стосовно винної поведінки та свідомого нехтування відповідачкою батьківськими обов`язками, а саме, відсутні відомості про таку поведінку відповідачки, яка б свідчила про те, що наявність батьківських прав у ОСОБА_12 дійсно суперечить інтересам дитини та зумовлює застосування до неї такої виключної міри як позбавлення батьківських прав.
Твердження представника позивача про те, що такій захід не є остаточним, та відповідача в майбутньому може бути поновлено в батьківських правах, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки доказів того, що відповідач не надає матеріальну допомогу та не бажає брати участі у вихованні дитини, суду не надано. 
У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. 
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
З огляду на викладене заява ОСОБА_3 наявна у справі про визнання позову про позбавлення його батьківських прав не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.
Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, вказавши, що у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме частині третій статті 155 СК України, та порушує інтереси дитини. 
Також Верховний Суд наголошував, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав. 
Верховний Суд виснував, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам стосовно дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу,
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), тоді як таких виняткових обставин у цій справі не було встановлено.
Таким чином, на час розгляду справи відсутня виняткова ситуація, яка б дозволила дійти висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав.
Отже, вирішуючи спір, враховуючи норми матеріального та процесуального права, повністю встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для розв`язання спору, належно оцінивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд робить обґрунтований висновок, що позивачка не довіла існування достатніх підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, який допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 необхідно відмовити, оскільки виходячи з вищевикладеного та з інтересів, в першу чергу, дитини, такий захід на теперішній час є передчасним.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265,280 ЦПК України, суд 
вирішив:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей Інгульського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач:ОСОБА_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .
Третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 1;
Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ЄДРПОУ 22437186
Повний текст судового рішення складено 15.06.2026.

Суддя Інгульського районного
суду міста Миколаєва Г.С. Костюченко