КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2026 року № 320/25636/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А. Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:
1. Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 грудня 2023 року за № 7708 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .
2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу на підставі абз. 5 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Позовні вимоги мотивовані тим, що має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки його батько ОСОБА_2 помер під час проходження військової служби, що підтверджується витягом із протоколу ( №249 від 12 червня 2020 року) засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, відповідно до якого причиною смерті батька є захворювання так, пов`язане із захистом Батьківщини. З метою отримання відстрочки від призову на військову службу звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу та надав всі необхідні документи, що підтверджують підстави для отримання відстрочки. У відповідь було отримано листа від ІНФОРМАЦІЯ_1 №7708 від 01 грудня 2023 року, яким було відмовлено у отриманні відстрочки від мобілізації. Підставою для відмови у наданні відстрочки від мобілізації стало те, причиною смерті батька є захворювання, тобто він є померлим, а не загиблим. На переконання позивача, така підстава є вигаданою відповідачем, а сама відмова протиправною. Просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 17.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін
Ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи з викликом сторін та поновлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву, а також повернуто без розгляду відзив відповідача на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Позивач є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .
У доданих до позову довідках про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України міститься інформація про те, що ОСОБА_2 в період із 13.02.2013 по 09.04.2018, з 01.05.2018 по 27.06.2018, з 14.01.2019 по 12.09.2019 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.
Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Київ.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 12.06.2020 №249, «ЗАХВОРЮВАННЯ капітана ОСОБА_2 , 1977 р.н. – «Рак шлунку», яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 19.02.2020 виконавчим комітетом Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області; довідкою про причину смерті № 41, виданою 19.02.2020 НВМКЦ “ГВКГ”; військово-медичним документами - ТАК, ПОВ`ЯЗАНЕ ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ.»
З матеріалів справи вбачається, що позивач до ІНФОРМАЦІЯ_1 подав заяву від 30.10.2023 про надання відстрочки на підставі ч. 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як син загиблого військовослужбовця.
ІНФОРМАЦІЯ_2 листом № 7708 від 01 грудня 2023 року повідомив позивача про розгляд його заяви від 30.10.2023 та зазначив, що оскільки причиною смерті батька позивача є захворювання, то він є померлим, а не загиблим, а тому ОСОБА_3 не підпадає під дію абз. 9 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
За змістом частини 1 статті 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно частини 7 статті 1 Закону № 2232 виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Згідно статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389 - VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону №2232, призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин
Відповідно до частини 5 статті 1 Закону № 2232 від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Позивач вважає, що оскільки смерть його батька пов`язана із захистом Батьківщини, він має право на відстрочку на підставі абзацу 9 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому, в прохальній частині позовної заяви, позивач просить надати йому відстрочку на підставі п. 5 ч. 3 ст. 23 вказаного Закону.
Відповідно до абзацу 5 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час проведення антитерористичної операції з числа військовослужбовців або працівників утворених відповідно до законів України військових формувань, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Абзацом 9 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлюється, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Отже, для застосування норми абз. 5, 9 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» необхідно установити одночасне дотримання таких умов: 
- ступінь родинного зв`язку заявника з військовослужбовцем;
- підтвердження обставин встановлення загибелі або пропажі безвісті військовослужбовця під час проведення антитерористичної операції;
- підтвердження обставин безпосередньої участь військовослужбовця в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, на час загибелі або пропажі безвісті.
Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 та Витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 12.06.2020 №249, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Київ внаслідок захворювання «Рак шлунку».
Позивач не заперечує вказані обставини, проте вважає, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації має бути надана також і у разі смерті його батька, оскільки його захворювання і причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджено витягом з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців № 249 від 12.06.2020.
Аналізуючи положення абз. 5 ч. 3 ст. 23 Закону в контексті порушеного позивачем спору суд зазначає, що законодавець пов`язує право осіб на відстрочку від мобілізації з тим, що їх близькі родичі загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Відтак, законодавець надає право на відстрочку у випадках коли такий близький родич загинув саме під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, визначаючи умовами отримання відстрочки, зокрема, те, що загибель сталася саме під час безпосередньої участі та саме при перебуванні військовослужбовця станом на момент загибелі безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Отже, сам по собі факт участі близького родича в антитерористичній операції не дає право на відстрочку від призову за мобілізацією його рідним, якщо не дотримано умови, що загибель або зникнення безвісти сталися за безпосередньої участі такої особи у проведенні АТО та в районі її проведення.
Належними доказами підтверджується, що ОСОБА_2 у період із 13.02.2013 по 09.04.2018, із з 01,05.2018 по 27.06.2018, з 14.01,2019 по 12.09.2019 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.
У свідоцтві про смерть батька позивача вказано, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто в період, коли він не перебував в зоні АТО та безпосередньо не брав в ній участь.
Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.
Крім того, з аналізу положень абз. 9 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» також вбачається, що законодавець пов`язує можливість надання відстрочки від призову під час мобілізації, на особливий період, тільки у випадку, коли близький родич такої особи саме загинув або зник безвісти.
Суд зазначає, що поняття «загиблий» та «померлий» не є тотожними за своєю суттю та відрізняються причиною та обставинами смерті особи.
Загибель військовослужбовця є військовою втратою, що стосується категорії військовослужбовців, котрі брали участь у військових діях і загинули внаслідок дій противника, безпосередньо під час бойових дій.
Отже, смерть унаслідок загибелі настає від зовнішнього насильницького впливу (зокрема, внаслідок осколкових уражень або кульового поранення не сумісного з життям, артилерійського обстрілу тощо), яке не пов`язане з наявними у людини захворюваннями.
Особи, смерть яких настала внаслідок захворювання, в тому числі пов`язаного з проходженням військової служби та/або захистом Батьківщини вважаються померлими.
Слід зазначити, що чинним законодавством розмежовуються поняття загибель та смерть, тому вказані поняття зазначаються окремо.
При цьому, формулювання законодавцем у законах, що регулюють соціальне забезпечення членів сімей військовослужбовців, які загинули або померли внаслідок виконання військового обов`язку, як «загиблі (померлі)» не свідчить про ототожнення цих понять з точки зору причин та обставин настання смерті, а свідчить про надання однакових соціальних прав та гарантій вказаними законами як особам, рідні яких загинули, так і особам, рідні яких померли внаслідок виконання військового обов`язку.
В той же час, в інших нормативно-правових актах вказані поняття розмежовуються законодавцем, який у тих або інших випадках акцентує увагу саме на причинах та обставинах смерті військовослужбовця.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не є законом, що встановлює соціальні права для членів сімей загиблих або померлих військовослужбовців, а регулює іншу сферу публічних правовідносин, що стосуються призову на військову службу осіб під час мобілізації.
Суд також зазначає, що положення частини 3 ст. 23 були внесені в Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Законом України «Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" щодо звільнення від призову на військову службу під час мобілізації близьких родичів осіб, які загинули під час безпосередньої участі в антитерористичній операції» від 31 травня 2016 року № 1387-VIII.
Відповідно до пояснювальної записки до вказаного Закону, особи, «у сім`ях яких вже є загиблі, підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період в загальному порядку. В результаті це призводить до збільшення втрат з числа членів однієї сім`ї, коли гинуть двоє і більше близьких родичів. За наявними даними Міністерства оборони України випадки загибелі в зоні АТО двох близьких родичів трапились в сім`ях з Сумщини (загинули двоє рідних братів), Дніпропетровська (загинули двоє братів-близнюків), ОСОБА_9 (загинули двоє рідних братів). Мета прийняття цього законопроекту полягає у необхідності посилення уваги до захисту прав військовозобов`язаних, члени сім`ї яких загинули під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.»
Відтак, автори законопроекту чітко відмежовують поняття загиблих та пов`язують обставини такої загибелі саме з перебуванням безпосередньо в зоні проведення АТО та безпосередньою участю такої особи у її проведенні під час загибелі.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 12.06.2020 №249, захворювання капітана ОСОБА_2 , 1977 р.н. – «Рак шлунку», яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 19.02.2020 виконавчим комітетом Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області; Довідкою про причину смерті № 41, виданою 19.02.2020 НВМКЦ “ГВКГ”; військово-медичним документами - так , пов`язане із захистом Батьківщини.
Відтак, в розумінні чинного законодавства України ОСОБА_2 не є загиблим.
Суд звертає увагу також на ту обставину, що у посвідченні серії НОМЕР_4 , виданому позивачу, копію якого додано до позову, зазначено: «пред`явник посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей військовослужбовців, які померли під час проходження військової служби». 
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Однак, протиправність відмови у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період відповідачем, з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства жодними належними, достатніми та допустимими доказами, позивачем не доведена.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають судом задоволенню.
У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат у даній справі щодо судового збору не вирішується.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Діска А.Б.