ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" червня 2026 р. справа № 300/1407/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач 1, ВЧ НОМЕР_1 ), Міністерства оборони України (далі – відповідач 2, МОУ), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби в запас за пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із закінченням строку служби, (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби в запас та прийняти рішення;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Міністерство оборони України звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із закінченням строку служби, (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу за призовом за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника медичного пункту НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони. ОСОБА_1 вказує, що 12.01.2026, подав рапорт про звільнення з військової служби в запас згідно з пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII), у зв`язку із закінченням строку служби. Однак, позивач стверджує, що станом на момент звернення до суду із позовною заявою рапорт останнього по суті не розглянуто та не повідомлено про результати його розгляду, що є порушенням вимог пункту 8 Розділу ІІІ Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.04.2024 №531 (далі – Порядок №531).
З огляду на викладене, вважаючи протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби в запас за пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із закінченням строку служби, (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), позивач звернувся до суду з цією позовною заявою. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) (а.с.26-27).
Відповідач 2 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи 31.03.2026 (а.с.39-45). МОУ вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне. 
Мотивуючи свою позицію відповідач 2 зазначає, що Міністерство оборони України безпідставно залучено як відповідача, так як ОСОБА_1 є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , яка в свою чергу входить до складу Збройних Сил України та відповідно підпорядковані Міністерству оборони України, яке здійснює забезпечення, військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України. Водночас, Міністерство оборони України наголошує, що здійснює забезпечувальну діяльність Збройних Сил України, не здійснює безпосереднє керівництво ними, не здійснює безпосередньої виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України і не може володіти інформацією щодо зазначеного військовослужбовця.
Таким чином, відповідач 2 просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відповідач 1 також скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи 01.04.2026 (а.с.39-45). ВЧ НОМЕР_1 вказала, що 12.01.2026 на рапорт була накладена віза безпосереднього командира військовослужбовця тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 та передано по команді на розгляд командира військової частини НОМЕР_1 . Далі, Супровідним листом від 11.02.2026 №1499/42/3/2/254, рапорт позивача разом з додатками направлений по команді на розгляд командира Військової частини НОМЕР_3 , як посадової особи яка наділена правом здійснювати звільнення з військової служби військовослужбовців у званні капітан. Листом від 20.02.2026 №1454/2/1823, тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_3 повідомив про результати розгляду рапорта позивача, а саме про відсутність підстав для звільнення капітана медичної служби ОСОБА_1 з військової служби. Відповідач 1 наголошує, що 11.03.2026 позивача було ознайомлено з рішенням тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_3 , про що свідчить власноруч здійснений запис про ознайомлення на листі від 20.02.2026 №1454/2/1823. З огляду на викладене, ВЧ НОМЕР_1 просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Одночасно, відповідач 1 у відзиві на позовну заяву просив суд закрити провадження у справі з підстав того, що рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби розглянутий за результатами чого прийнято рішення командиром Військової частини НОМЕР_3 .
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 06.04.2026 Клопотання Військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій – задовільнив частково. Закрив провадження в адміністративній справі №300/1407/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби в запас за пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із закінченням строку служби, (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) та зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби в запас та прийняти рішення. В задоволенні решти вимог клопотання Військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження у справі – відмовив (а.с.53-58).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши позиції представників сторін, дослідивши в сукупності позовну заяву, відзиви на позов та докази, наявні в матеріалах цієї адміністративної справи, встановив такі обставини.
У відповідності до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 07.02.2022 укладеного між Міністерством оборони України в особі командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України з одного боку та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з іншого боку, ОСОБА_1 , добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу в Збройних Силах України протягом строку дії контракту на всій території України або за її межами в порядку, визначеному законодавством, а в разі настання особливого періоду – і понад встановлений строк контракту відповідно до вимог , визначених пунктом 2 частини 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII). Контракт укладено строком на три роки (а.с.10-12).
ОСОБА_1 12.01.2026 звернувся до командира НОМЕР_2 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив, у зв`язку із закінченням строку контракту 06 лютого 2025 року, клопотати перед вищим командуванням про звільнення ОСОБА_1 , начальника медичної служби територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 , з військової служби в запас за пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з закінчення строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжити військову службу) (а.с.9).
Як свідчить лист від 11.02.2026 №1499/42/3/2/254, командир ВЧ НОМЕР_1 надіслав на адресу командира військової частини НОМЕР_3 документи на капітана медичної служби ОСОБА_1 , для надання висновку щодо наявності підстав для звільнення (а.с.50).
Т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_3 листом від 20.02.2026 №1454/2/1823 повідомив позивача про відсутність правових підстав для звільнення останнього з військової служби (а.с.49).
Як підставу для відмови зазначено що контракт укладено 07.02.2022, тобто до введення правового режиму воєнного стану в Україні, а дія підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" поширюється тільки на військовослужбовців контракти з якими укладені під час дії воєнного стану. 
ОСОБА_1 із вищезазначеним листом ознайомлений 11.03.2026, про що свідчить особистий підпис останнього на листі від 20.02.2026 №1454/2/1823 (а.с.49).
Вважаючи протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби в запас за пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із закінченням строку служби, (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), позивач звернувся до суд за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні цієї справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".
Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Стаття 26 Закону №2232-XII визначає підстави звільнення з військової служби.
Так, частиною четвертою цієї статті передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:
2) під час дії воєнного стану:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.
Згідно з приписами частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на різних підставах, які розділено на три умови, а саме: у мирний час, під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), а також з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації.
Так, за приписами підпунктів "а" пунктів 1 та 2 частини п`ятої №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту лише у мирний час та під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації).
У свою чергу, за приписами пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII визначено наступні підстави за яких контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.
Між тим, приписи пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (в редакції на час звернення позивача з рапортом) визначали, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (підпункт "ж") у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Тобто приписами підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII закріплено, що звільнення з військової служби за закінченням строку контракту, може бути лише у випадку, коли такий контракт укладено під час дії воєнного стану.
З наведеного вбачається, що під час проведення мобілізації та дії воєнного стану не передбачена така умова звільнення з військової служби як закінчення строку дії контракту, який було укладено до початку воєнного стану.
Разом з тим, частина сьома статті 26 Закону №2232-XII наголошує, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 2 частини дев`ятої статті 23 Закону №2232-XII (в редакції станом на 07.02.2022) під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
Відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 23 Закону №2232-XII (в редакції на час звернення позивача з рапортом) встановлено, зокрема, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Водночас, кожна із редакцій статті 23 Закону №2232-XII як станом на 07.02.2022, так і станом на момент звернення із рапортом містила положення про те, що в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) військова служба для військовослужбовців, строк контракту яких закінчився, може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті.
Таким чином, з наведених вище приписів статті 23 Закону №2232-XII (на 07.02.2022, так і станом на момент звернення із рапортом) вбачається, що для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану, за виключенням випадків, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII .
При цьому, пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII не передбачено такої підстави звільнення з військової служби за контрактом під час проведення мобілізації та дії воєнного стану як закінчення строку дії контракту, який було укладено до початку воєнного стану.
Відповідно до пункту 2 розділу І Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення) встановлено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять:
військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти);
військову службу за контрактом осіб рядового складу;
військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
Приписами пункту 15 розділу ІІ Положення встановлено, що з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
Матеріалами справи встановлено, що позивач проходить військову службу за контрактом від 07.02.2022, укладеним строком на 3 роки.
Пунктом 3 Контракту визначено, що цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, встановлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки.
Контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи Міністерства оборони України або громадянина України в порядку та на підставах, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Отже, на момент подачі рапорту про звільнення 12.01.2026, строк дії контракту закінчився.
У відповідності до пункту 2 частини дев`ятої статті 23 Закону №2232-XII в особливий період, крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану, військова служба для військовослужбовців, строк контракту яких закінчився, може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Вищенаведене положення стосується лише тих осіб, які уклали контракт під час воєнного стану. Якщо контракт було підписано до 24 лютого 2022 року зазначена підстава не застосовується. Контракт автоматично продовжується до завершення воєнного стану.
Суд зауважує, що зміни до пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII в частині доповнення підпунктом "ж", на підставі якого позивач просив звільнити його зі служби, були внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" №3633-ІХ від 11.04.2024, який набрав чинності 18.05.2024.
При цьому, відповідно до пункту 4 Контракту сторони зобов`язуються не пізніше як за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укласти новий контракт чи відмову в його укладанні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.
Слід зазначити, що в спірних правовідносинах, за умови небажання продовження військової служби за Контрактом, позивач мав вчинити дії щодо повідомлення відповідача про це шляхом звернення із відповідним рапортом не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку Контракту.
Однак, матеріали справи не містять такого рапорту позивача, що не заперечується сторонами по справі. Як наслідок, відповідачем автоматично було продовжено дію Контракту із позивачем.
Таким чином, недотримання позивачем встановленого Контрактом порядку повідомлення про небажання продовжувати подальшу службу після закінчення строку дії Контракту, виключає підстави для дострокового припинення (розірвання) цього Контракту із позивачем.
Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що Контракт між позивачем та Міністерством оборони України укладений та підписаний 07.02.2022, тобто до запровадження воєнного стану.
З огляду на вищевикладене, підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Міністерство оборони України звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із закінченням строку служби, (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) відсутні.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спірних правовідносин не змінюють.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, з урахуванням зазначеного вище по тексту судового рішення, суд, на підставі наданих доказів та системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Враховуючи висновок суду про необґрунтованість позову, в силу вимог статті 139 КАС України витрати позивача, пов`язані з розглядом даної справи, розподілу не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

УХВАЛИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_4 ;
відповідач 1: Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ – НОМЕР_5 ;
відповідач 2: Міністерство оборони України, адреса: проспект Повітряних сил України, 6, м. Київ-168, 03168, код ЄДРПОУ – 00034022.

Суддя  /підпис/  Тимощук О.Л.