ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025 року м.Дніпро Справа № 908/1899/24 (320/38301/24)
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., 
при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.
представники учасників провадження:
від позивача: Новгородська І.Д. (не приєдналась; акт);
інші учасники не з`явились; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві  на рішення  Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 (суддя Сушко Л.М., повний текст якого підписаний 22.05.2025) у справі №908/1899/24(320/38301/24) 
за позовом  Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС м. Київ
до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛТЄК” м. Запоріжжя
про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі
в межах справи №908/1899/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛТЄК” м. Запоріжжя
ліквідатор – арбітражний керуючий Шиман Євген Олександрович, м. Дніпро,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС, звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТЄК", в якому позивач просить суд надати Головному управлінню ДПС у м. Києві дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТЄК" за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.08.2024 відкрите провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 адміністративну справу № 320/38301/24 передано за підсудністю до Запорізького окружного адміністративного суду.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2025 справу №320/38301/24 за позовом Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТЄК" про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, передано за підсудністю на розгляд Господарського суду Запорізької області.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.03.2025, відповідно по Положення про автоматизовану систему документообігу суду, частини 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства справу №320/38301/24 передано на розгляд судді Сушко Л.М.
Ухвалою суду від 18.04.2025 прийнято до розгляду матеріали справи №320/38301/24 за позовом Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС до Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛТЄК” про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі в межах розгляду справи про банкрутство №908/1899/24.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 у справі № 908/1899/24(320/38301/24) в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Головне управління ДПС у м. Києві,  в якій просить, зокрема, скасувати рішення від 20.05.2025 Господарського суду Запорізької області суду по справі № 908/1899/24 (320/38301/24).
При цьому заявник апеляційної скарги посилається на те, що суд у даній справі поспішив із винесенням рішення, не врахувавши, що відкриття провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не є остаточним вирішенням долі боржника, а тим паче — автоматичним підтвердженням його неплатоспроможності в абсолютному сенсі. 
З моменту винесення ухвали Господарським судом Запорізької області у справі №908/1899/24 про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «АЛТЄК», з одного боку, дійсно набрали чинності наслідки у вигляді запровадження мораторію, обмеження виконавчих дій, а також передання повноважень щодо розпорядження майном арбітражному керуючому. Проте, з іншого боку, слід мати на увазі, що відкриття справи про банкрутство — це лише одна зі стадій процесу, який може мати різні результати, і який, у своїй суті, ще не є завершеним фактом банкрутства юридичної особи.
Згідно з Кодексом України з процедур банкрутства, закон прямо передбачає, що на етапі розпорядження майном, який і запроваджується на підставі зазначеної ухвали суду, боржник має право подати план санації, а кредитори — розглянути його, внести зміни або підтримати. Ба більше, відповідно до положень КУзПБ, якщо буде затверджено план санації, такий боржник може бути виведений з кризового стану без визнання банкрутом, з відновленням платоспроможності, поступовим погашенням зобов`язань, збереженням активів і робочих місць. Тобто, мораторій — це не вирок, а тимчасовий інструмент захисту, спрямований на стабілізацію фінансового становища підприємства. З огляду на це, очевидно, що суд мав усі підстави призупинити провадження у справі №320/38301/24 до завершення провадження у справі про банкрутство, а не ухвалювати рішення до моменту, коли стане відомо, чи буде боржника визнано банкрутом, чи навпаки — він отримає шанс на фінансове відновлення. Ухвалення рішення щодо реалізації активів боржника в цей перехідний, невизначений момент, по суті, позбавляє процедуру банкрутства сенсу, оскільки втручається у сферу, яка вже віднесена до компетенції господарського суду та арбітражного керуючого.
Варто також враховувати, що відкриття провадження у справі про банкрутство передбачає централізоване врегулювання всіх вимог кредиторів, у тому числі вимог контролюючих органів. Розгляд окремих вимог у паралельному адміністративному провадженні не лише створює ризик ухвалення рішень, що суперечать один одному, а й порушує логіку єдності та послідовності, яка властива процедурі банкрутства як спеціальному правовому механізму. З урахуванням викладеного, контролюючий орган вважає, що провадження у справі №320/38301/24 підлягало обов`язковому зупиненню до завершення провадження у справі про банкрутство, адже остаточний статус боржника ще не визначений, а відповідно, й юридичні наслідки щодо розпорядження його активами є передчасними. Поспішне прийняття судового рішення, без урахування цього ключового моменту, порушує баланс інтересів, позбавляє процедуру банкрутства ефективності та суперечить закону.

Арбітражний керуючий у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, рішення господарського суду залишити без змін, зауважив, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення та задоволення вимог кредиторів до боржника може здійснюватися лише у порядку, передбаченому КУзПБ, та в межах провадження у справі про банкрутство. 
Зазначає, що вимоги скаржника визнано в межах цієї справи про банкрутство, як незабезпечені майном боржника. Скаржник, на засіданні комітету кредиторів проголосував щодо надання згоди на продаж майна банкрута, в тому числі, яке взято в податкову заставу. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 31.07.2025 скасована вказана податкова застава. Майно, в тому числі, яке було взято в податкову заставу, було реалізовано на аукціоні з продажу майна в процедурі банкрутства.

Інші учасники справи своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 20.06.2025 здійснено запит матеріалів необхідних для розгляду справи із Господарського суду Запорізької області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів до суду апеляційної інстанції.
26.06.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.07.2025 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу позивача залишено без руху через неподання у повному обсязі доказів самопредставництва (наказ про прийняття на роботу підписанта скарги – Новгородської І.Д. і Положення про Управління), доказів направлення скарги арбітражному керуючому, клопотання про поновлення строку на подання скарги. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.08.2025 у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), суддів – Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А. відновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 у справі №908/1899/24(320/38301/24); розгляд справи призначено в судовому засіданні на 01.12.2025.
28.11.2025 до суду від апелянта надійшло клопотання про участь представника Новгородської І.Д. в судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів. 
У судовому засіданні 01.12.2025 секретар судового засідання намагався вийти на зв`язок з представником позивача Новгородською І.Д. для проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, але представник позивача по технічнім причинам не зміг приєднатися до видеоконференції, про що судом складено акт.
За приписами ч.5 ст.197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції. 
Оскільки технічна несправність відбулась з боку апелянта, звідси, відповідні наслідки неможливості участі у засіданні покладаються на заявника відповідного клопотання. 
В судовому засіданні 01.12.2025 Центральним апеляційним господарським судом підписано вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС, звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТЄК", в якому позивач просить суд надати Головному управлінню ДПС у м. Києві дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТЄК" за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
В обґрунтування позову зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Алтєк”, код ЄДРПОУ 36216684, (боржник) зареєстровано як юридичну особу 28.10.2008, про що в Єдиному державному реєстрі внесено запис за № 10741020000031774.
Станом на момент подачі позовної заяви щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна боржника, що перебуває у податковій заставі, згідно з відомостями інформаційно-комунікаційної системи Державної податкової служби “Податковий блок”, за Відповідачем обліковується податковий борг на загальну суму 2 928 093,71 грн., зокрема: з податку на додану вартість, у сумі 2 927 491,99 грн.; податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у сумі 601,72 гривень.
Зазначений вище податковий борг підтверджується інформацією про розмір та структуру податкового боргу та інтегрованими картками платника податків з відповідного податку.
Відповідно до п. 89.1 статті 89 ПК України, право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені Податковим кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Податковим кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 Податкового кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.
Відповідно до п. п. 88.1, 88.2 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених Податковим кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу, право на яку виникає згідно з Податковим кодексом та не потребує письмового оформлення.
Зважаючи на те, що зі сторони ТОВ “Алтєк” відсутні дії, спрямовані на погашення податкового боргу, 24.03.2023 уповноваженою особою ГУ ДПС у м. Києві сформовано податкову вимогу № 000073-1303-2615 та прийнято рішення № 000073-1303-2615 про опис майна у податкову заставу, що перебуває у власності платника податків ТОВ “Алтєк”. Вказані вище документи вручено ТОВ “Алтєк”.
На виконання приписів статті 91 ПК України та Розділу ІІ Наказу № 586, податковим керуючим складено акт опису майна у податкову заставу від 13.07.2023 № 115/26-15- 13-03-16, згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Вищезазначені акти вручено представнику ТОВ “Алтєк”. Обтяження майна підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав.
Контролюючим органом вживались заходи з погашення податкового боргу ТОВ “Алтєк” шляхом стягнення коштів з розрахункових рахунків платника податків, відкритих у банківських установах, на підставі рішення керівника від 09.06.2023 № 430/4/26-15-13-03-23, однак до погашення всієї суми заборгованості це не призвело.
До банківських установ спрямовані інкасові доручення на всі відкриті у банківських установах рахунки ТОВ “АЛТЄК”, які повернуті без виконання, а саме: АТ “УНІВЕРСАЛ БАНК” - інкасові доручення від 16.05.2024 № 14143/26-15-13-03-27, (списання (стягнення) коштів); ПАТ “МТБ БАНК” - інкасові доручення від 16.05.2024 № 14124/26-15-13-03-27, (списання (стягнення) коштів); АТ КБ “ПриватБанк” - інкасові доручення від 12.07.2024 № 10659/26-15-13-03-27; від 16.05.2024 №14152/26-15-13-03-27; від 16.05.2024 № 14148/26-15-13-03-27; від 16.05.2024 №14147/26-15-13-03-274 (списання (стягнення) коштів).
Враховуючи вищевикладене, оскільки вжиті заходи не призвели до погашення податкового боргу ТОВ “АЛТЄК”, тому, на думку позивача, у контролюючого органу виникло право для звернення з позовом до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу або його частини за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд виходив з того, що законодавцем на час дії мораторію встановлена пряма заборона стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі - на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства. Перелік винятків з цього правила є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. Вжиття під час дії мораторію заходів, спрямованих на задоволення вимог кредитора, має наслідком порушення черговості погашення вимог під час процедури розпорядження майном у справі про банкрутство боржника і є порушенням Кодексу України з процедур банкрутства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі - податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до п. 1.3. ст. 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Кодексом України з процедур банкрутства, з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (крім особливостей функціонування єдиного рахунку, подання звітності щодо суми нарахованого єдиного внеску), зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Згідно з приписами п.п. 89.1.1, 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Відповідно до п. 89.3 ПК України ст. 89 ПК України до акта опису майна у податкову заставу включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.
Пунктами 95.1, 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
У відповідності з абз. 2, 3 п. 95.3 ст. 95 ПК України контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Поряд з цим слід зазначити, що банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано Кодексом України з процедур банкрутства.
Системний аналіз приписів Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку що після відкриття провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі. Щодо боржника норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні у порівнянні з іншими нормами чинного законодавства.

Так, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.08.2024 відкрито провадження у справі №908/1899/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛТЄК”, 69096, м. Запоріжжя, вул. Гребельна, 5, код ЄДРПОУ 36216684. Введений мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Шимана Євгена Олександровича.
Абзац 3 частини 14 статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства встановлює, що з моменту відкриття провадження у справі арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 41 КУзПБ, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборі (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.
Частиною 3 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника) або перебування майна боржника, яке є предметом забезпечення, на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах.
Згідно з абз. 2 ч. 6 ст. 41 КУзПБ, задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.
При цьому, Кодексом окремо передбачено, що активи боржника, які перебувають у податковій заставі, можуть бути звільнені господарським судом з податкової застави, про що виноситься ухвала у судовому засіданні за участю контролюючого органу, уповноваженого відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень (ч. 10 ст. 41 КУзПБ).
Відповідно до ч. 6 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства, погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом, позачергово.

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів констатує, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Тобто, законодавцем на час дії мораторію встановлена пряма заборона стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі - на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства. Перелік винятків з цього правила є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню. Вжиття під час дії мораторію заходів, спрямованих на задоволення вимог кредитора, має наслідком порушення черговості погашення вимог під час процедури розпорядження майном у справі про банкрутство боржника і є порушенням Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2025 у справі № 917/777/20 (440/1449/20) щодо неприпустимості надання дозволу на звернення стягнення за рахунок майна боржника, що перебуває у податковій заставі, поза межами справи про банкрутство зазначено наступне:
«Сфера дії Податкового кодексу України визначена у статті 1 цього Кодексу. В силу пункту 1.3 зазначеної статті Кодексу він не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу, зокрема, з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені КУзПБ. 
Відповідно до пункту 87.10 статті 87 Податкового кодексу України з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов`язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно з КУзПБ без застосування норм Податкового кодексу України. 
Провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. 
Провадження у справі про банкрутство за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого є, зокрема, почергове, пропорційне у межах черги і справедливе задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів. 
Для належного забезпечення погашення різних категорій вимог у конкурсному процесі визначальним є принцип конкурсного імунітету, за якого після порушення справи про неплатоспроможність майнові активи боржника підпадають під захист закону від стягнень основної маси його кредиторів. За цим принципом забороняється задоволення вимог з майна боржника поза межами конкурсного процесу, а вимоги виявлених кредиторів задовольняються на колективній основі за правилами, що визначають пропорційний розподіл майнових активів боржника на користь усієї сукупності кредиторів з урахуванням черговості цих вимог. 
Принцип конкурсного імунітету кредиторів означає, що кредитор не має права задовольнити свої вимоги до боржника інакше як у межах відкритого провадження у справі про банкрутство, кредитори можуть задовольнити свої вимоги за правилами конкретної конкурсної процедури, що здійснюється під судовим контролем суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство відповідного боржника. 
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 41 КУзПБ одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. 
Під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною цієї статті не поширюється дія мораторію. Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина 6 статті 41 КУзПБ). 
Водночас активи боржника, що перебувають у податковій заставі, можуть бути звільнені господарським судом з податкової застави, про що виноситься ухвала у судовому засіданні за участю контролюючого органу, уповноваженого відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень (частина 10 статті 41 КУзПБ). 
Наведене кореспондується з підпунктом 93.1.3 пункту 93.1 статті 93 Податкового кодексу України, згідно з якою майно платника податків звільняється з податкової застави з дня набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства. 
За визначенням, наведеним у статті 1 КУзПБ, зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування належать до грошових зобов`язань. Вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) задовольняються у третю чергу (пункт 3 частини 1 статті 64 КУзПБ). 
Тобто, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення та задоволення вимог кредиторів до боржника може здійснюватися лише у порядку, передбаченому КУзПБ, та в межах провадження у справі про банкрутство.».

Отже, з урахуванням приписів п. 1.3. ст. 1 Податкового кодексу України та абз. 2 ч. 6 ст. 41 КУзПБ, господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС, про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що:
- суд у даній справі поспішив із винесенням рішення;
- провадження у справі №320/38301/24 підлягало обов`язковому зупиненню до завершення провадження у справі №908/1899/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛТЄК”, адже остаточний статус боржника ще не визначений, а відповідно, й юридичні наслідки щодо розпорядження його активами є передчасними, 
є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За змістом пункту 4 частини 1 статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Об`єднана палата КГС ВС (постанова від 01 березня 2024 року у справі №910/17615/20), досліджуючи питання дотримання судом під час зупинення провадження норм процесуального права, зокрема, пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України, виходить з системного аналізу цього пункту через призму завдань та основних засад господарського судочинства, закріплених у частині першій, пунктах 1, 4, 10, 11 частини третьої статті 2 ГПК України, а також умов застосування цього пункту, якими є: 
- об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи; тобто, неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються судом у іншій справі; 
- пов`язаність справи з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення; 
- обґрунтованість судового рішення, в якому має бути проаналізовано, чи дійсно від наведених обставин залежить вирішення спору в цій справі, та належно мотивовано, що зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи зумовлюється виявленням в ній саме обставин, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено і саме це і є першопричиною перешкоди у здійсненні правосуддя в справі, що зупиняється.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вважає за необхідне виснувати, що: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення.
Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі, з огляду на вимоги пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України, суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати: 
- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства; 
- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи з вказівкою на обставини, які встановлюються судом в іншій справі. Вказаний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду узгоджується із постановою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі №357/10397/19.
Клопотання Позивача про зупинення провадження у справі №908/1899/24 (320/38301/24) не містило жодного аргументу чи доказу для його задоволення. Обставини у справі №908/1899/24, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі Позивачем не зазначені. 
З огляду на що, господарський суд підставно відмовив у задоволенні клопотання Позивача про зупинення провадження у справі №908/1899/24 (320/38301/24). 

Також колегія суддів приймає до уваги, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.11.2024 визнано грошові вимоги Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтєк» на суму 6056,00 грн. 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 3 907 112,66 грн. 3 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 1 314 223,66 грн. 6 черга задоволення вимог кредиторів. 
Відповідно до вказаної ухвали, вимоги Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, визначені як не забезпечені заставою. 
Отже, погашення вимог Головного управління ДПС у м. Києві за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі призведе до порушення приписів ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства.
Постановою Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1899/24 від 16.01.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Алтєк» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого Шимана Євгена Олександровича. 
19.06.2025 на засіданні комітету кредиторів ТОВ «Алтєк» у справі про банкрутство № 908/1899/24, зокрема, прийняте рішення про надання дозволу ліквідатору ТОВ «Алтєк» арбітражному керуючому Шиману Є.О. на продаж майна банкрута, а саме: рухомого майна – транспортний засіб спеціалізований вантажний фургон MAN TGL 7.150; транспортний засіб фургон-с MAN 8.180, транспортний засіб загальний легковий пасажирський – В VOLKSWAGEN TOURAN, що зберігається за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2 б; нерухомого майна – машиномісця № 51, загальною площею 9,7 кв. м., розташованого за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. № 25а, корпус № 1; машиномісця № 246, загальною площею 12,9 кв. м., розташованого за адресою м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. № 25а, корпус № 1, на зазначених у протоколі умовах. 
Вказане рішення прийняте за участю представника ГУ ДПС у м. Києві, який проголосував «За» кількістю голосів 3 907 112,66, що підтверджується протоколом 19/06/25 від 19.06.2025 засідання комітету кредиторів ТОВ «Алтєк» у справі про банкрутство № 908/1899/24. 
Тобто, ГУ ДПС у м. Києві своїми діями сприяло реалізації майна в межах справи про банкрутство, приймаючи участь у засіданні комітету кредиторів і надаючи згоду на реалізацію майна, яке, як зазначено у апеляційній скарзі, перебуває у податковій заставі. 
18.07.2025, на виконання рішення засідання комітету кредиторів ТОВ «Алтєк» у справі про банкрутство № 908/1899/24 від 19.06.2025, відбувся аукціон з продажу майна боржника ТОВ «Алтєк» та визначено переможця, що підтверджується протоколом про результати аукціону № BRE001-UA-20250630-14834. 
Крім того, 31.07.2025 ухвалою Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1899/24 клопотання ліквідатора ТОВ «Алтєк» про скасування арештів та податкової застави з майна підприємства-банкрута задоволено та, зокрема, скасовано обтяження, накладене у формі податкової застави. 
08.08.2025 між ТОВ «Алтєк» в особі ліквідатора Шимана Є.О. та ТОВ «Атех Груп» підписано акт про придбання майна на аукціоні.

Таким чином, з огляду на те, що:
- вимоги скаржника визнано в межах цієї справи про банкрутство, як незабезпечені майном боржника;
- Скаржник, на засіданні комітету кредиторів проголосував щодо надання згоди на продаж майна банкрута, в тому числі, яке взято в податкову заставу;
- ухвалою Господарського суду Запорізької області від 31.07.2025 скасована вказана податкова застава;
- майно, в тому числі, яке було взято в податкову заставу реалізовано на аукціоні з продажу майна в процедурі банкрутства, 
відсутні підстави для зупинення провадження у справі №320/38301/24 до завершення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛТЄК”.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення в апеляційному порядку, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 у справі №908/1899/24(320/38301/24) - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 20.05.2025 у справі №908/1899/24(320/38301/24) – залишити без змін.
Судові витрати Головного управління ДПС у м. Києві за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена та підписана суддями Івановим О.Г., Верхогляд Т.А. 14.05.2026, суддею Парусніковим Ю.Б. (через перебування у відряджені) 25.05.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя  Ю.Б. Парусніков