1	Справа № 335/10325/25  2/335/113/2026 	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Алєксєєнка А.Б., за участю секретаря судового засідання Доновської А.В., позивача ОСОБА_1 , яка бере участь в судовом засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, та її представника - адвоката Александрова О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Александрова О.О., звернулась до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, мотивуючи позовні вимоги наступним.
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 від спільного проживання без реєстрації шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
До початку 2022 року сторони у справі разом із дітьми проживали за адресою: АДРЕСА_1 .
Починаючи з березня 2022 року позивач з відповідачем проживають окремо, їх спільне життя з відповідачем не склалось з причини відсутності взаєморозуміння, відмінності поглядів на сімейні відносини і сімейні обов`язки з ведення спільного господарства.
Після повномаштабного вторгення військ РФ на територію України позивач разом із дітьми вимушена була тимчасово евакуюватися до держави Ізраїль.
На час звернення до суду з цим позовом позивач та її чоловік ОСОБА_5 офіційно працевлаштовані та разом із дітьми проживають в Ізраїлі у будинку який орендує позивачка. У будинку повністю облаштована кімната для дітей зі всіма необхідними речами: ліжка, стіл, стільці, шафа, шкільні приладдя та інше. Дітям забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Діти продовжують навчання, зокрема ОСОБА_4 дистанційно навчається у 4 класі КУ «Пологівський ліцей «Основа» Пологівської міської ради Запорізької області та у школі Гагіва міста Офакім у шостому класі (2) звичайного виховання, а ОСОБА_3 у 2025 році закінчив навчання у КУ «Пологівський ліцей «Основа» Пологівської міської ради Запорізької області та наразі навчається у 10 класі середньої школи Дарка міста Офакім. Між позивачкою і дітьми склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, їх повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. За сприяння позивачки дітям вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний. При хворобі дітей позивачка безпосередньо займається здоров`ям дітей. Спиртні напої позивачка не вживає, за місцем проживання характеризується позитивно, до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягалась, не перебуває та не перебувала на обліку в наркологічному або психіатричному диспансері, добре відноситься до дітей. 
Відповідач не підтримує контакт та не цікавиться життям дітей, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні, фінансово не допомогає дітям. Відповідач в період сумісного проживання створював конфліктні ситуації з позивачкою та дітьми.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13.01.2025 у справі 335/3164/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , 2010 року народження, та ОСОБА_4 , 2014 року народження, у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.03.2024 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Проте відповідачем аліменти на утрмання дітей не сплачуються. Так, відповідно до розрахунку заборгованості за ВП НОМЕР_8 від 14.05.2025 станом на 22.09.2025 заборгованість відповідача за аліментами складає 51 059,49 грн.
Таким чином за досить тривалий час відповідач не змінив свою поведінку, не зробив належних висновків та свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків, що на переконання позивача свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що в повній мірі відповідатиме інтересам дітей.
Крім цього, на даний час у позивача є необхідність підтвердити в міграційних органах та інших державних установах законність підстави перебування дітей в Ізраїлі без згоди батька.
В навчальних закладах, лікарнях та в інших установах, у позивача вимагають надати документи щодо батька та його згоди на вчинення певних дій пов`язаних з навчанням, лікуванням, проживанням дітей, проте відповідач не надає такої згоди, безпідставно заперечує право проживання дітей разом з позивачкою за місцем її реєстрації або проживання, в тому числі і за кордоном.
За вказних обставин позивач змушена звернутися до суду з цим позовом у якому просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визначити місце проживання дітей із матір`ю ОСОБА_1 за місцем її реєстрації або проживання.
Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для на усунення її недоліків.
У встановлений судом строк недоліки позовної заяви було усунуто.
Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання; учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи.
Також ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року витребувано від Служби у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району як органу опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визначення місця проживання дітей із матір`ю. 
13.01.2026 до суду надійшла заява представника позивача про викли свідка.
26.01.2026 до суду від Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області як органу опіки та піклування надійшов висновок №125/01-22 від 23.01.2026 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також 26.01.2026 до суду надійшли письмові пояснення від Органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області у яких з вважає недоцільним встановлювати думку з порушеного у позовній заяві питання щодо визначення місця проживання дітей із матрі`ю, оскільки для складання відповідного висновку службі у справі дітей необхідно здійснити обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання дітей, провести бесіди з батьками та дітьми, а також соціальним закладом та/або фахівцем із соціальної роботи повинно провестися оцінка потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дітей та догляду за ними, що наразі з`ясувати неможливо через відсутність зв`язку з батьком та проживання матері з дітьми за кордоном.
Ухвалою суду від 27 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 
Також ухвалою суду від 27 січня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка та постановлено з`ясувати у судовому засіданні думку дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у даній справі.
У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на те, що відповідач під час спільного проживання неодноразово допускав факти домашнього насильства по відношенню до позивачки, з початку повномаштабного вторгення рф на території України сторони припинили спільне проживання, позивач разом із дітьми проживає у Ізраїли, а відповідач залишився на окупованій території та повінсть самоусунувся від виховання дітей, не цікавиться їх життям, не спілкується із дітьми, не допомогає матеріально. Також відповідач відмовляється надати згоду на проживання дітей із матір`ю, що перешкоджає влаштуванню дітей до навчальних закладів, отримання послуг у медичних закладах та інших державних установах. Враховуючи вказані обставини вважають, що наявні усі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та визначення місця проживання дітей із матір`ю, що буде відповідати як найкращим інтересам дітей.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом в поряду ч.1 ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України оскільки адреса зареєстрованого місця проживання відповідач знаходиться на тимчасово окупованій території. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, відповідач до суду повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не подав, із заявами про розгляд справи без його участі до суду не звертався.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області як органу опіки та піклування, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, в порядку заочного розгляду.
Заслухавли пояснення учасників справи, допитавши свідка, з`ясувавши думку дітей у даній справі, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19.07.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 10, та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 11.06.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пологівського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 93.
Як вказує позивач до 2022 року сторони у справі разом із дітьми проживали у м.Пологи Запорізької області.
Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 
Згідно довідок про реєстрацію місця проживання від 19.10.2018 №3148 та №3147 місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
З відповіді наданої Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 22.10.2025 № 6.2-14468/6 вбачається, що за інформацією, наявною в Єдиному державному демографічному реєстрі відомомстей стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не встановлено.
За даними з Єдиної інормаційної системи соціальної сфери №1897259 від 16.10.2025 інформації щодо реєстрації відповідача як внутрішньо переміщеної особи не встановлено.
З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 разом із дітьми після повномаштабного вторгення військ РФ на територію України виїхали до Ізраїлю.
На теперішній час позивач разом із чоловіком ОСОБА_5 та дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором незахищеної оренди від 01.08.2025 року.
Позивач офіційно працевлаштована, працює на підприємстві Алеф Шин Сіуд Урваха 884 та отримує дохід, що підтверджується довідками про заробітну сплату за липень, серпень 2025 року.
Відповідно до характеристики КУ «Пологівський ліцей «Основа» Пологівської міської ради Запорізької області від 21.11.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається в Пологівському ліцеї «Основа» з 1 класу. За період навчання зарекомендував себе, як дисциплінований учень. Має навчальні досягнення середнього рівня. Загалом виявляє інтерес до навчання, намагається старанно та зосереджено виконувати навчальні завдання. Користується повагою серед однокласників та інших учнів навчального закладу. Добре та у призначений термін виконує будь-яку доручену йому роботу. Навчається не в повну міру своїх сил. Має довільну зорову та слухову пам`ять. Виявляє логічне та образне мислення. Має достатній загальний розвиток. Скромний, розсудливий, дисциплінований, самостійний. Тактовний, вихований, чемний. Користується повагою серед вчителів. Батько ОСОБА_2 не цікавився навчанням сина, зв`язок з класним керівником не підтримує. Мати ОСОБА_1 відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, приділяє багато уваги навчанню і вихованню сина. Систематично відвідує батьківські збори, з розумінням ставиться до рекомендацій вчительки, реалізує поради у відносинах з дитиною. На даний час навчання в ліцеї відбувається дистанційно.
У 2025 році ОСОБА_3 закінчив комунальну установу «Пологівський ліцей «Основа» Пологівської міської ради Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про здобуття базової середньої освіти від 20.06.2025 серії НОМЕР_4 . 
Наразі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у десятому класі середньої школи Дарка міста Офакім по вулиці Кібуц Галуйот, 416, м. Офакім, Ізраїль, про що свідчить Підтвердження про навчання ОСОБА_7 , номер паспорту НОМЕР_5 , від 30.09.2025.
Відповідно до характеристики КУ «Пологівський ліцей «Основа» Пологівської міської ради Запорізької області від 21.11.2023 ОСОБА_4 , 2014 року народження, навчається в Пологівському ліцеї «Основа» з 1 класу. За період навчання зарекомендувала себе, як дисциплінована учениця. Має навчальні досягнення середнього рівня. Загалом виявляє інтерес до навчання, намагається старанно та зосереджено виконувати навчальні завдання. На уроках працює достатньо активно, співпрацює з однокласниками, вміє домовлятися. Керує своїми емоціями та може пояснити їх вплив на свою поведінку. Дотримується правил поведінки під час уроків, гри та відпочинку. навчається не в повну міру своїх сил. Має довільну зорову та слухову пам`ять. Виявляє логічне та образне мислення. Має достатній загальний розвиток. Мати ОСОБА_8 відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, приділяє багато уваги навчанню і вихованню доньки. Систематично відвідує батьківські збори, з розумінням ставиться до рекомендацій вчительки, реалізує поради у відносинах з дитиною.
Також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у школі Гагіва міста Офакім у шостому класі (2) звичайного виховання, про що свідчить Підтвердження навчання від 26.09.2025.
Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області від 23.01.2026 № 125/01-22 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено, що з березня 2022 року сторони у справі проживають окремо. Позивач разом із дітьми вимушено евакуювалися до Ізраїлю. Зі слів позивачки батько дітей ОСОБА_2 участі в житті дітей не приймає та ними не цікавиться. В період спільного проживання систематично створював конфліктні ситуації з позивачкою та дітьми. Відповідач не підтримує контакт, не цікавиться життям дітей, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися із дітьми та приймати участь у їх вихованні, фінансово дітям не допомогає.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13.01.2025 у справі №335/3164/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, з 21.03.2024 року, і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати алміентів, складеного старшим державним виконавцем Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за виконавчим провадження НОМЕР_8 від 14.05.2025 за період з 21.03.2024 по вересень 2025 заборгованість відповідача зі сплати аліментів на корсить стягувача ОСОБА_1 становить 51 059,49 грн.
За встановлених обставин Пологівської міською військовою адміністрацією Пологівського району Запорізької області зроблено висновок, що на сьогоднішній день існують всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , що в повній мірі відповідає інтерсам дітей.
Вирішуючи спір у даній справі суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).
Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
При зверненні до суду з цим позовом позивач вказує на свідоме нехтування відповідачем батьківськими обовязками, а саме останній не цікавться життям дтей, не виявляє бажання спілкуватися із дітьми, брати участь у їх вихованні, фінснсово дітям не допомогає. 
Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з абз.2 п.18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
При цьому, згідно з положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 739/2159/18, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Разом з цим, оцінюючи надані позивачем докази суд доходить до висновку, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки відповідача, що свідчить про свідоме нехтування останнім своїми батьківськими обов`язками.
Так, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач на підтвердження своїх вимог надала довідки з закладу освіти, які відвідують діти, з яких вбачається, що батько не цікавиться навчанням дітей, зв`язок з класним керівником не підтримує, при цьому мати відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, систематично відвідує батьківські збори дітей.
Проте суд критично оцінює вказані докази оскільки зазначені довідки не можуть свідчити про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не відображають ставлення батька до виконання батьківських обов`язків. 
Крім цього, суд враховує те, що позивач із дітьми перебуває за кордоном, відповідач залишився проживати на тимчасово окупованій території, та перебування відповідача в зоні окупації та ведення бойових дій значно обмежує його можливості у спілкуванні із дітьми, зокрема відсутність стабільного зв`язку та можливості зустрічатися із дітьми. 
Суд ще раз наголошує на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом застосуванню якого передує винна поведінка батьків, яку не можливо змінити, проте досліджені у судовому докази як кожний окремо та і в сукупності не свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. 
Щодо доводів позивача з приводу того, що відповідач не надає фінснової допомоги на утрмання дітей суд зазначає, що наявність заборгованості по сплаті аліментів не є свідченням свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини та не є виключною обставиною для позбавлення особи батьківських прав. 
Крім цього, у ході розгляду справи було встановлено, що у квітні 2026 року на рахунок позивача через виконавчу службу надійшли аліменти у розмірі 10 000,00 грн., що було підтверджено у судовому засіданні сторною позивача. Дана обставина спростовує посилання позивача на те, що відповідач повністю припинив надавати матеріальну допомогу дітям. 
Наявність фактів домашнього насильства з боку відповідача по відношенню до позивачки та дітей на яких остання наголощувала в ході розгляду справи також належними та беззаперечними доказами не підтвержено. 
Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні зазначив, що особисто він не бачив того, що ОСОБА_2 застосовував до ОСОБА_1 фізичну силу. Те, що відповідач бив позивачку знає з її слів та декілька разів бачив у неї синці, які з її слів були наслідоком побиття відповідачем. Щодо випадків застосування будь-якого насилля відповідачем по відношенню до дітей свідку невідомо, зазначив, що ніколи не бачив, щоб відповідач бив дітей. При цьому свідок показав, що за час спільного проживання сторін вони були звичайною родиною, працюівали, разом відпочивали, діти були забезпечені усім необхідним.
Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.
Аналогічний висновок висловлено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2021 року, справа № 758/5545/18 (провадження № 61-466св20).
Матеріали справи містять висновок Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, як органу опіки та піклування від 23.01.2026 року №125/01-22, про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Водночас, суд вважає вказаний висновок не належно обгрунтованим та зробленим без повного та об`єктивного з`ясування обставин, оскільки думка відповідача органом опіки та піклування не з`ясована, дані щодо фактів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків грунтуються на припущеннях та поясненнях позивача.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо позбавлення батьківських прав.
З метою виконання вказаної норми судом було у присутності представника органу опіки та піклування заслухано думку дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які у судовому засіданні повідомили про те, що до початку повномаштабного вторгнення рф на територію України вони разом із мамою, татом та бабусею проживали у м.Пологи Запорізької області. Діти зазначили, що мати та батько працювали, забезпували їх усім необхідним, вони усі разом відпочивали, святкували свята. Зазначили також про те, що батько з мамою сварилися та мали місце випадки коли батько бив маму, по відношенню до них батько фізичне насильство не застосовував, проте інколи застосовував виховні заходи бив ременем (несильно) або давав підзатильники за непослух. Після того як вони виїхали із мамою до Ізраїля ще деякий час спілкувалися із батьком, потім з 2023 року спілкування припинилося та батько їм не телефонує, не цікавиться їх життям, зі святами не вітає, фінансову допомогу не надає. Діти у судовому засіданні зазначили про те, що не заперечують щодо позбавлення батька ОСОБА_2 батьківських прав оскільки вони проживають з мамою, а батько не цікавиться та не бере участі у їх житті. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 207/3144/16-ц (провадження № 61-29090св18) вказано, що «відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку має, бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. 
У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №705/3040/18 (провадження №61-19878св21) зазначено, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.
Неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні висловили думку, що не заперечують проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Разом з цим, суд враховує ту обставину, що діти тривалий час проживають у тісному контакті з матір`ю, у зв`язку із перебуванням батька на тимчасово окупованій території не мають можливості повноцінно з ним спілкуватись, а тому ці обставини очевидно впливають на думку дітей, яку вони висловили у судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.
У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18).
Оцінюючи вище вказані докази в їх сукупності, на переконання суду під час розгляду справи, не встановлено достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, та й гострої соціальної необхідності у цьому. Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка відповідача щодо свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України.
При вирішенні справи в частині вимоги про визначення місця проживання дітей, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тривалий час проживає разом з матір`ю за межами України, при цьому доказів того, що відповідач заперечує проти проживання дітей із матрі`ю або того, що на час розгляду вказаної справи судом між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей суду надано не було.
При цьому, доводи позивача про те, що необхідність заявлення позовної вимоги про визначення місця проживання дітей викликана тим, що відповідач відмовляється надати згоду на проживання дітей в Ізраїлі разом із матір`ю належними доказами не підтверджені.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Так, ЦПК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд зазначає про те, що ЦПК України не передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів на майбутнє.
Таким чином, суд доходить до висновку, що спір з приводу визначення місця проживання дітей відсутній, а тому в цій частині позову необхідно відмовити.
Виходячи з вищевикладеного у задоволені позову слід відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України суджовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позову, то судові витрати у виді сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, - 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Третя особа: Служба у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області як орган опіки та піклування (код ЄДРПОУ 44044859, адреса: Запорізька область, м.Пологи, вул.Єдності, буд.32).
Повний текст рішення складено 17 червня 2026 року. 

Суддя:       А.Б. Алєксєєнко