РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
29 квітня 2026 р.  Справа № 120/750/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області про визнання протиправної бездіяльності, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА у Вінницькій області щодо несвоєчасного повернення коштів застави;
- стягнути з Державного бюджету України 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень як компенсацію моральної шкоди за грубе порушення конституційних прав та створення штучних перешкод у доступі до правосуддя.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з 20.11.2025 відповідач чинив протиправну бездіяльність, ігноруючи виконання ухвали суду про повернення застави. Попри те, що кошти перебували на рахунку з 04.12.2023 відповідач створював штучні перешкоди.
Позивач зазначає, що факт повернення основної суми застави після численних скарг не припиняє правопорушення, а лише підтверджує його.
Ухвалою суду від 26.01.2026 позовну заяву залишено без руху.
02.02.2026 та 03.02.2026 позивачем подано заяви на виконання вимог ухвали суду.
Ухвалою суду від 09.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України.
Цією ж ухвалою клопотання позивача про залучення до участі у справі третіх осіб (Вінницький апеляційний суд та Вінницький міський суд Вінницької області) залишено без задоволення.
09.02.2026 та 10.02.2026 позивачем подані додаткові пояснення у справі, в якій зазначає, що цією заявою прагне довести до відома суду факти умисного затягування виконання судового рішення та систематичного введення її в оману з боку посадових осіб Вінницького міського суду, ТУ ДСА та Вінницького апеляційного суду протягом 72 днів. Також надає хронологію подій.
19.02.2026 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначає, що 08.12.2025 на електронну адресу територіального управління надійшла заява від ОСОБА_2 про повернення коштів, внесених як застава за ОСОБА_3 у сумі 53 680 грн. В додаток до заяви було надіслано лист Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2025 №127/33902/25, нечитабельну копію квитанції про внесення застави від 04.12.2023, відповідь ГУ ДКСУ №07.1-13-11/7346 від 19.11.2025, в якій зазначено, що ОСОБА_4 04.12.2023 було внесено кошти на депозитний рахунок Вінницького апеляційного суду UA068201720355269002000083601. Перевіривши надходження на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області №UA4688201720355219002000000401, 08.12.2025 позивачці було надано відповідь про те, що кошти від Танацької В як застава за ОСОБА_3 , в сумі 53 680 грн на рахунок територіального управління не надходили та, враховуючи лист казначейської служби, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2025, де зазначено, що кошти заставодавицею внесено на рахунок, відкритий для Вінницького апеляційного суду, порадили звернутись до Вінницького апеляційного суду.
05.01.2026 на електронну адресу територіального управління надійшла копія «Заяви-претензії», адресована Голові Вінницького апеляційного суду, на яку 06.01.2026 територіальним управлінням надано відповідь, якою вкотре роз`яснено, що заставні кошти зараховано на рахунок Вінницького апеляційного суду і саме туди слід звертатись заставодавиці.
Відповідач зауважує, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області адмініструє спеціальний рахунок для зарахування коштів у разі застосування застави як запобіжного заходу відповідно до статті 182 КПК України №UA688201720355219002000000401. Спеціальний рахунок для зарахування коштів у разі застосування застави як запобіжного заходу відповідно до статті 182 КПК України №UA068201720355269002000083601 адмініструється Вінницьким апеляційним судом.
Відтак, Територіальне управління не могло повернути позивачці кошти, які вона ніколи не вносила на депозитний рахунок, який адмініструє територіальне управління, що підтверджується доказами, наданими самою позивачкою, а тому не порушило її прав, та не завдало «шкоди».
Крім того відповідач вказує, що позивачкою подано позов до Печерського суду м. Києва, пред`явлений до Державної судової адміністрації з України та Вінницького апеляційного суду про відшкодування шкоди.
20.02.2026 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач звертає увагу на твердження відповідача що він «не є суб`єктом повернення коштів» та зазначає, що 27.11.2025 ТУ ДСА офіційно висунуло їй вимогу про надання належним чином завіреного рішення суду з відміткою про набрання законної сили. Однак, якщо відповідач не мав відношення до цих коштів, він мав повідомити про це одразу (протягом 5 днів згідно Закону «Про звернення громадян»). Вимога надати документи є юридичним підтвердженням того, що ТУ ДСА визнавало себе відповідальним за повернення коштів. Крім того, твердження про те, що квитанція банку була «нечитабельною», а коштів «не було на рахунку», повністю спростовуються фактом повернення коштів 06.01.2026.
Також позивач вказує, що у тексті відзиву відповідач використовує зневажливі та образливі вислови, називаючи її законні вимоги «шахрайськими спробами» та «правовим нігілізмом». Такі звинувачення на адресу громадянина з боку державного органу без будь-яких доказів чи вироку суду є грубим порушенням етики держслужбовця та ст. 44 КАС України. Це є прямим доказом триваючого завдання моральної шкоди та приниження її гідності, що повністю обґрунтовує суму позову у 150 000 грн.
Відтак, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та надати правову оцінку діям відповідача щодо використання образливих висловів у процесуальних документах.
Інших заяв по суті заявлених позовних вимог до суду не надходило.
23.02.2026 (вх. №11243 та №11246) до суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_2 , в яких звертає увагу, що відповідач у своєму відзиві вдався до прямих образ та безпідставних звинувачень, а також на неприпустиму поведінку та цинізм.
26.02.2026 позивачем подані додаткові пояснення, в яких повідомляє суд, що нею подано скаргу до Офісу Президента України щодо порушення конституційних прав та етики державної служби посадовими особами ТУ ДСА та скаргу на ім`я Голови Державної судової адміністрації України (м. Київ) з вимогою проведення службового розслідування щодо професійної придатності та етичної поведінки керівництва ТУ ДСА у Вінницькій області.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив наступне.
ОСОБА_5 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із клопотанням про повернення застави, внесеної в межах кримінального провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023020040000648 від 23.09.2023 за ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29.11.2023.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2025 вказане клопотання задоволено. Постановлено повернути заставодавцю ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 53 680 грн, які були внесені ОСОБА_6 як застава за ОСОБА_3 на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 29.11.2023 на рахунок Вінницького апеляційного суду.
08.12.2025 позивач звернулася до Територіального управління ДСА України у Вінницькій області із заявою про повернення коштів, внесених як застава за ОСОБА_3 в сумі 53 680 грн.
На вказану заяву відповідач листом від 08.12.2025 повідомив ОСОБА_7 , що станом на 08.12.2025 кошти не надходили на депозитний рахунок управління, для повернення коштів необхідно звернутися до Вінницького апеляційного суду.
Відповідно до листа Міністерства фінансів України №35020-18/Т-1508/2212 від 30.12.2025 позивача повідомлено, що за інформацією Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, наведеною у зверненні, зазначені кошти 04.12.2023 надійшли на рахунок, відкритий у Головному управлінні Казначейства для Вінницького апеляційного суду.
На заяву-претензію від 04.01.2026, яка була адресована ОСОБА_4 до Голови Вінницького апеляційного суду та копія якої направлена, зокрема, ТУ ДСА у Вінницькій області, відповідачем надано відповідь листом від 06.01.2026. У даному листі повідомлено, що грошові кошти в сумі 53680 грн були внесені як застава на рахунок Вінницького апеляційного суду, тому з метою повернення цих коштів необхідно звернутись до Вінницького апеляційного суду, дотримуючись вимог Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу" від 11.02.2012 №15.
14.01.2026 Вінницький апеляційний суд листом №01-20/Т-1/7/2026 ЕП-39/26-вих повідомив ОСОБА_7 про те, що відповідно до платіжної інструкції №1 від 05.01.2026 на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2025 у справі №127/33902/25, грошові кошти в сумі 53680 грн, 06.01.2026 повернуто заставодавцю ОСОБА_6 .
Крім того, судом встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2026 у справі №127/40109/25 відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та відшкодування моральної шкоди.
Наведені вище обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою вказаної статті КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Механізм внесення, підтвердження зарахування, повернення та звернення у дохід держави коштів у разі застосування запобіжного заходу у вигляді застави, який обраний з метою забезпечення належної поведінки особи, щодо якої застосовано запобіжний захід, її явки за викликом до слідчого, прокурора або суду, а також виконання інших покладених на неї обов`язків, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України, визначає Порядок внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 р. № 15 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2012 р. № 27) (далі - Порядок).
Відповідно до п. 2 Порядку застава вноситься в національній грошовій одиниці на спеціальний рахунок територіального управління ДСА, яке здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності суду, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, Верховного Суду, який обрав такий запобіжний захід, відкритий у Казначействі в установленому законодавством порядку (далі - депозитний рахунок).
В силу приписів ч. 3 Порядку застава може бути внесена: підозрюваним, обвинуваченим або іншою особою, яка діє від його імені (далі - особа); заставодавцем - іншою фізичною чи юридичною особою, яка вносить кошти від свого імені.
Пунктом 7 Порядку визначено, що кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.
Згідно п. 8 Порядку застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку.
Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, Верховного Суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи:
заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку;
засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави;
копія платіжної інструкції, що підтверджує факт внесення коштів як застави.
Територіальне управління ДСА або апеляційний суд, Вищий антикорупційний суд, Верховний Суд, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, розглядає зазначені документи та протягом п`яти робочих днів з дня їх надходження за умови зарахування коштів на депозитний рахунок готує та подає до органу Казначейства платіжну інструкцію про повернення коштів.
Повернення коштів, внесених як застава, здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня надходження платіжних інструкцій територіального управління ДСА або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, Верховного Суду, який обрав запобіжний захід у вигляді застави, до органу Казначейства.
Аналіз наведених положень свідчить на користь висновку, що під час звернення особи чи заставодавця до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, із заявою про повернення коштів, внесених як застава, такою особою чи заставодавцем обов`язково подається судове рішення про повернення застави та документ, що підтверджує факт внесення коштів як застави.
Так, предметом спору є встановлення наявності або відсутності протиправної бездіяльності ТУ ДСА України у Вінницькій області щодо неповернення застави у встановлений строк.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із клопотанням про повернення застави, внесеної в межах кримінального провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023020040000648 від 23.09.2023 за ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29.11.2023.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2025 постановлено повернути заставодавцю ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 53 680 грн, які були внесені ОСОБА_6 як застава за ОСОБА_3 на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 29.11.2023 на рахунок Вінницького апеляційного суду.
08.12.2025 позивач звернулася до Територіального управління ДСА України у Вінницькій області із заявою про повернення коштів, внесених як застава за ОСОБА_3 в сумі 53 680 грн.
На вказану заяву відповідач листом від 08.12.2025 повідомив ОСОБА_7 , що станом на 08.12.2025 кошти не надходили на депозитний рахунок управління, для повернення коштів необхідно звернутися до Вінницького апеляційного суду.
Також, листом ТУ ДСА України в Вінницькій області від 06.01.2026 повідомлено позивача, що грошові кошти в сумі 53680 грн були внесені як застава на рахунок Вінницького апеляційного суду, тому з метою повернення цих коштів необхідно звернутись до Вінницького апеляційного суду.
Крім того, відповідно до листа Міністерства фінансів України №35020-18/Т-1508/2212 від 30.12.2025 позивача повідомлено, що за інформацією Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, наведеною у зверненні, зазначені кошти 04.12.2023 надійшли на рахунок, відкритий у Головному управлінні Казначейства для Вінницького апеляційного суду.
У контексті наведено суд відмічає, що грошові кошти в сумі 53 680 грн були зараховані 04.12.2023 на рахунок Вінницького апеляційного суду, а не на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України у Вінницькій області.
Згідно з Порядком внесення коштів на депозитний рахунок суду та їх повернення, обов`язок щодо повернення застави покладається на ту установу, на чий рахунок ці кошти були фактично внесені та де вони обліковувалися.
Оскільки кошти перебували у розпорядженні Вінницького апеляційного суду, ТУ ДСА України у Вінницькій області, в межах своїх повноважень, не мало юридичної можливості здійснити їх повернення. Повідомлення відповідача на адресу позивача від 08.12.2025 та 06.01.2026 про відсутність коштів застави на його рахунках та необхідність звернення до апеляційного суду були об`єктивними, достовірними та спрямованими на реалізацію прав позивача шляхом вказівки на належного суб`єкта виконання ухвали.
При цьому, суд також враховує, що 14.01.2026 Вінницький апеляційний суд листом №01-20/Т-1/7/2026 ЕП-39/26-вих повідомив ОСОБА_7 про те, що відповідно до платіжної інструкції №1 від 05.01.2026 на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2025 у справі №127/33902/25, грошові кошти в сумі 53680 грн, 06.01.2026 повернуто заставодавцю ОСОБА_6 .
У свою чергу, позивач не заперечує, а навпаки підтверджує у своїх письмових поясненнях, що 06.01.2026 саме Вінницький апеляційний суд повернув грошові кошти в сумі 53680 грн. 
Поряд з цим, суд зазначає, що згідно загальних засад права, бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
В контексті обставин цієї справи, суд приходить до висновку, що ТУ ДСА України у Вінницькій області не вчиняло протиправної бездіяльності, оскільки у відповідача був відсутній як юридичний обов`язок, так і фактична можливість здійснити повернення коштів, які фізично та юридично обліковувалися на рахунку іншої установи - Вінницького апеляційного суду.
Відсутність повноважень на розпорядження коштами, що знаходяться на балансі іншого розпорядника, виключає можливість визнання поведінки ТУ ДСА України у Вінницькій області як протиправною бездіяльністю, оскільки орган не може бути притягнутий до відповідальності за невчинення дій, які виходять за межі його законних повноважень.
Натомість, факт повернення коштів саме Вінницьким апеляційним судом, що підтверджується позивачем, спростовує доводи щодо протиправної бездіяльності відповідача.
Таким чином, оскільки обов`язок з повернення коштів лежав на апеляційному суді, і цей обов`язок був ним виконаний, у діях ТУ ДСА України у Вінницькій області відсутній склад протиправної бездіяльності. Обраний позивачем спосіб захисту прав є безпідставним, оскільки відповідач не порушував прав позивача, не володіючи грошовими коштами у сумі 53680 грн.
Щодо стягнення моральної шкоди в сумі 150 000 грн, то суд зазначає, обов`язковою підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність протиправної поведінки суб`єкта заподіяння шкоди. Натомість, оскільки судом встановлено відсутність протиправної бездіяльності з боку відповідача та з матеріалів справи не встановлено підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, правові підстави для задоволення похідної вимоги про стягнення моральної шкоди також відсутні.
У свою чергу, суд бере до уваги доводи позивача про некоректність окремих висловів у процесуальних документах ТУ ДСА України у Вінницькій області. Разом з тим, суд наголошує, що предметом розгляду у даній справі є виключно законність дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень щодо повернення застави.
Оскільки судом встановлено відсутність юридичного обов`язку та фізичної можливості відповідача повертати кошти, що обліковувалися на рахунку іншого суду, питання стилістики міжособистісної комунікації сторін лежать поза межами предмета доказування у цій справі та не можуть бути самостійною підставою для задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються індивідуально-виражені права позивача.
Водночас право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені рішенням, дією або бездіяльністю відповідача у публічно-правових відносинах.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Згідно з положеннями статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як зазначено у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Низка рішень ЄСПЛ містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (мотивованості) судових рішень, зокрема, наголошується на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення (рішення у справі "Якущенко проти України", заява № 57706/10, пункт 28).
Принцип належного здійснення правосуддя також передбачає, що судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються (рішення у справах "Garcнa Ruiz v. Spai№" [GC] (заява №30544/96, пункт 26), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23), "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58), "Бендерський проти України" (заява № 22750/02, пункт 42)).
Поряд з цим, ЄСПЛ неодноразово зазначав, зокрема у рішенні "Garcнa Ruiz v. Spai№" [GC] (заява № 30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах "Va№ de Hurk v. The №etherla№ds" (заява № 16034/90, пункт 61), "Шкіря проти України" (заява № 30850/11, пункт 43). Ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися в залежності від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.
Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях "Ruiz Torija v. Spai№" (заява №18390/91, пункт 29), "Higgi№s a№d others v. Fra№ce" (заява № 20124/92, пункт 42), "Бендерський проти України" (заява №22750/02, пункт 42) та "Трофимчук проти України" (заява № 4241/03, пункт 54).
Тобто у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього, а мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи.
Відтак, перевіривши основні доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог адміністративного позову належить відмовити.
Враховуючи положення статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_5 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області (вул. Р. Скалецького, 17, м. Вінниця, 21018, код ЄДРПОУ 26286152)

Суддя Віятик Наталія Володимирівна