КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2026 року м. Київ справа №320/16432/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кочанової П.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2025 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві №4984/26-15-24-01-19-13/3357911493 від 04.11.2024 року про виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 30.09.2024 року,
-зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити з 30.09.2024 року реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку в якості платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% до доходу та з 30.09.2024 року включити його до цього реєстру шляхом внесення необхідних змін,
-визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління ДПС у м. Києві щодо неприйняття податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за 2024 рік від 23.01.2025 року, а податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця  ОСОБА_1 за 2024 рік від 23.01.2025 року визнати такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби, а саме 23.01.2025 року.
-визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління ДПС у м. Києві щодо неприйняття податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 1 квартал 2025 року від 15.04.2025 року, а податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за перший квартал 2025 року від 15.04.2025 року визнати такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби, а саме 15.04.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки податкового органу щодо порушення позивачем умов застосування спрощеної системи оподаткування, а саме: абз. 5 підпункту 298.2.3. пункту 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України (у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання) є безпідставними та недоведеними, а отже підстави для анулювання реєстрації в якості платника єдиного податку відсутні.
Наполягає, що відповідачем було допущено істотне порушення процедури проведення перевірки та прийняття оспорюваного рішення, оскільки предмет проведеної перевірки та встановлені за її результатом порушення норм податкового законодавства не відповідають предмету камеральної перевірки, крім цього вказує, що ним ніколи не проводилась діяльність за КВЕД 61.20 «Діяльність у сфері безпроводового електрозв`язку», вказаний КВЕД в ЄДР міститься формально, оскільки був вказаний ще при первинній реєстрації позивача у якості ФОП, поряд з цим позивач вказує, що не включений до Реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг.
Разом із цим позивач зазначає, що контролюючим органом протиправно було не прийнято декларації платника єдиного податку 3 групи за 2024 рік та за І квартал 2025 року, оскільки єдиною підставою для вчинення таких дій було прийняття Головним управлінням протиправного рішення про виключення його з реєстру платників єдиного податку фізично, отже, на думку позивача, за наслідком скасування протиправного рішення та відновлення реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку в якості платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% до доходу та з 30.09.2024 року, шляхом включення його до цього реєстру за наслідком внесення необхідних змін такі декларації мають бути прийняті датами їх фактичного подання. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній наголосив, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки вважає спірне рішення законним та обґрунтованим, прийнятим відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені податковим законодавством, внаслідок встановлення за результатами камеральної перевірки позивача, порушення ним вимог податкового законодавства, отже контролюючим органом правомірно анульовано реєстрацію позивача платником єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку на підставі акту перевірки за рішенням контролюючого органу 4905/26-15-24-01-19-03/3357911493 від 30.09.2024 по причині здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування та невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання відповідно до абз. 5 підпункту 298.2.3. пункту 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, а саме здійснення виду діяльності КВЕД 61.90 Інша діяльність у сфері електрозв`язку, який заборонено п.п.8 п.п.291.5 ст. 291 Кодексу.
23.05.2025 року позивачем до суду надіслано через підсистему «Електронний суд» заяву про зміну предмету позову шляхом доповнення позовних вимог у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.05.2026 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, запропоновано відповідачу у 10-денний строк з дня отримання ухвали подати відзив на заяву про збільшення позовних вимог.
14 травня 2026 року представником відповідача через електронну підсистему «Електронний суд» надіслано до суду відзив, в якому останній зокрема зазначив, що Головне управління ДПС у м. Києві по відношенню до ФОП ОСОБА_1 протиправних дій не вчинялось, а рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку прийнято відповідно до норм чинного законодавства.
27 травня 2026 року представником позивача через електронну підсистему «електронний суд» надіслано до суду відповідь на відзив, в якому просив суд задовольнити позовні вимоги повністю. При цьому, зазначив, що Позивач не включений до відповідно реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг, зазначивши, що відповідачем не надано жодних доказів того, що Позивач здійснював діяльність з надання послуг технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж, чи іншої діяльності, ведення якої заборонене на спрощеній системі оподаткування.
Також Головним управлінням ДПС у м. Києві заявлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду адміністративної справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, зокрема, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:
1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;
2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Водночас відповідач у клопотанні про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не зазначив жодних обставин, які б давали підстави стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін. Крім того, у даному клопотанні не зазначено, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.
Розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд вважає, що підстави для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відсутні, а тому варто відмовити у задоволенні даного клопотання.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_1 , зареєстрований фізичною особою підприємцем з 12.08.2019, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено відповідний запис, перебуває на податковому обліку в Головного управління ДПС у м. Києві (Лівобережна ДПІ), з 12.08.2019 перебуває на спрощеній системі оподаткування 3 групи без реєстрації ПДВ, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку № 79152 від 12.07.2021. Види господарської діяльності, згідно КВЕД:
58.21 Видання комп`ютерних ігор
58.29 Видання іншого програмного забезпечення 
61.20 Діяльність у сфері безпроводового електрозв`язку;
62.01 Комп`ютерне програмування;
62.02 Консультування з питань інформатизації;
62.09 Iнша дiяльнiсть у сферi iнформацiйних технологiй i комп`ютерних систем;
63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність;
63.12 веб портал.
Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатом якої складено акт перевірки від 30.09.2024 № 4905/26-15-24-01-19-03/ НОМЕР_1 , у висновках якого зазначено про встановлення порушення абзацу 5 підпункту 298.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, а саме, встановлено здійснення виду діяльності за КВЕД 61.20 діяльність у сфері безпроводового електрозв`язку, який заборонено п.п. 8 п.п. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 Кодексу.
Акт камеральної перевірки було направлено позивачу листом з рекомендованим повідомленням про вручення на податкову адресу позивача та повернуто Головному управлінню за закінченням терміну зберігання.
Рішенням 4984/26-15-24-01-19-13/ НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 виключено з реєстру платників єдиного податку, з огляду на те, що за наслідком проведеної перевірки контролюючим органом встановлено порушення вимог глави 1 розділу 9 кодексу)п.299.11 ст.299), а саме встановлено здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідність вимогам організаційно-правових форм господарювання відповідно до абз. 5 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Кодексу.
Рішення було направлено засобом поштового зв`язку листом з рекомендованим повідомленням про вручення та повернуто на адресу контролюючого органу за закінченням терміну зберігання. 
23.01.2025 позивачем подана податкова декларація за рік 2024 року із визначеною сумою обсягом доходу за звітний період, що оподатковується за ставкою 5% (рядок 06 декларації) - 1136333.55 грн, загальною сумою доходу за звітний період (08 рядок декларації) та визначеною (14 рядок) єдиного податку 21999.43 грн
23.01.2025 податковим органом надіслана Квитанції № 2, в якій у полі «Результат обробки» зазначено «Документ доставлено до 2651 ГУ ДПС у м. Києві, Лівобережна ДПІ» «пакет не прийнято (01) відповідно до отриманого результату обробки від пенсійного фонду України. 
15.04.2025 позивачем подана податкова декларація за І квартал 2025 року із визначеною сумою обсягом доходу за звітний період, що оподатковується за ставкою 5% (рядок 06 декларації) - 14594584 грн, загальною сумою доходу за звітний період (08 рядок декларації) та визначеною (14 рядок) єдиного податку 7297.29 грн.
15.04.2025 податковим органом надіслана Квитанції № 2, в якій у полі «Результат обробки» зазначено «Документ доставлено до 2651 ГУ ДПС у м. Києві, Лівобережна ДПІ» «пакет не прийнято (01) відповідно до отриманого результату обробки від Пенсійного фонду України. 
Листом від 01.05.2025 вих. № 43928/6/26-15-24-01-04-07 Головне управління ДПС у м. Києві повідомило ФОП ОСОБА_1 про відмову у прийняті звітності (податкова декларація за І квартал 2025 року № 9101483965) із роз`ясненням, що така декларація вважається неподаною у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме, подання податкової декларації з недостовірним значенням обов`язкового реквізиту «звітний (податковий) період (не відповідає обраному режиму оподаткування), так як у звітних періодах платник не перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Лист було направлено позивачу засобами поштового зв`язку.
З наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивач звертався до контролюючого органу із заявами щодо надання копій документів щодо анулювання реєстрації платника єдиного податку, на які, листом від ГУ ДПС у м. Києві від 26.02.2025 вих. № 19023/6/26-15-24-01-21-08, була надана відповідь ФОП ОСОБА_1 , в якій останнього повідомили, про те, що за наслідком проведеної камеральної перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем абз. 5 п.п. 298.2.2 п. 298.2 ст. 298 ПК України, а саме, встановлено здійснення видів діяльності, які не дають права застосувати спрощену систему оподаткування, а саме здійснення діяльності за КВЕД 61.90 інша діяльність у сфері безпроводового електрозв`язку, який заборонено п.п. 8 п.п. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 Кодексу.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі -ПК України).
Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Предметом камеральної перевірки також можуть бути:
1) своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків);
2) своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних;
3) своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах;
4) повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні»;
5) своєчасність подання заяви про взяття на облік фінансових агентів відповідно до вимог статті 39-3 цього Кодексу;
6) своєчасність подання фінансовими агентами звітів про підзвітні рахунки, виправлених звітів про підзвітні рахунки;
7) своєчасність надання фінансовими агентами відповіді на запити (повідомлення) контролюючого органу, що надсилаються у випадках, визначених статтею 39-3 цього Кодексу;
8) своєчасність подання повідомлення про структуру власності та кінцевих бенефіціарних власників відповідно до вимог пункту 44-1.2 статті 44-1 цього Кодексу;
9) своєчасність подання особою, яка здійснює управління або адміністрування трасту, повідомлення про укладення договору щодо управління або адміністрування трасту або про припинення такого договору, фінансової звітності, копій первинних документів та іншої інформації щодо трасту на запит контролюючого органу у випадках, передбачених статтею 44-2 цього Кодексу;
10) своєчасність надання інформації на запит контролюючого органу відповідно до пункту 44-1.3 статті 44-1, підпунктів 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу;
11) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.13 статті 141 цього Кодексу, на підставі даних Реєстру пунктів обміну іноземної валюти.
Водночас, пп. 75.1.1. п.75.1 ст.75 ПК України не передбачено проведення камеральної перевірки з питання правомірності перебування позивача в Реєстрі платників єдиного податку, тобто не стосується реалізації п. 299.11 ст. 299 ПКУ, який передбачає анулювання реєстрації в цьому Реєстрі.
Також, суд зауважує, що за змістом підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральна перевірка за своїм цільовим призначенням та сутністю не передбачає здійснення аналізу питання правомірності перебування позивача в Реєстрі платників єдиного податку, тобто не стосується реалізації п. 299.10, п.299.11 ст. 299 ПК України, який передбачає анулювання реєстрації в цьому Реєстрі, оскільки такі обставини не охоплюються предметом камеральної перевірки. Отже, рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку може бути прийнято лише за наслідками документальної перевірки такого платника податку.
Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності прийняття податковим органом рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку.
Підставою прийняття відповідачем рішення, що оскаржується, стали висновки акта камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування про здійснення позивачем видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, окрім наведених вище висновків, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення.
У постанові від 1 серпня 2023 року у справі № 813/4414/16 Верховний Суд погодився з позицією судів передніх інстанцій про те, що юридичним наслідком скасування судом рішення контролюючого органу про призначення та проведення невиїзної документальної перевірки є визнання відсутнім податкової перевірки як юридичного факту, наслідком чого є визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результати такої перевірки. У випадку визнання документальної позапланової невиїзної перевірки протиправною її висновки не повинні оцінюватись по суті, оскільки протиправне призначення та/або проведення контролюючим органом такої перевірки є достатньою та безумовною підставою скасування прийнятих за її результатами податкових повідомлень-рішень.
Як вказав Верховний Суд у постанові від 16 травня 2023 року у справі №810/2060/16 враховуючи те, що набрало законної сили судове рішення, яким скасовано наказ, що слугував підставою для проведення перевірки, та встановлено відсутність підстав для проведення перевірки позивача, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що всі наступні дії податкового органу, зокрема, щодо проведення перевірки, складання за її результатами акта перевірки та, відповідно, прийняття на його підставі податкових повідомлень-рішень є неправомірними, адже вони прийняті та вчинені на підставі недійсного розпорядчого акта.
Отже, зміст висновків наведених постанов свідчить про те, що установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, протиправність прийнятих за наслідками її проведення індивідуальних актів, у зв`язку з чим до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
Також слід звернути увагу, що Верховний Суд при розгляді подібних адміністративних справ сформував наступні висновки: реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 805/1396/17-а, від 05 лютого 2019 року у справі № 805/206/17-а, від 24 січня 2019 року у справі № 813/1346/18, від 05 червня 2018 року у справі № 813/4266/17).
Відповідно, єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2023 у справі № 320/1040/19 та від 11.01.2024 у справі № 810/3210/17.
Судовим розглядом встановлено, що матеріали справи не містять доказів проведення документальної перевірки позивача.
Відповідно до акту перевірки контролюючим органом під час проведення камеральної перевірки позивача надано оцінку питанню правомірності перебування платника єдиного податку першої-третьої груп на спрощеній системі.
Разом з тим, суд повторно зазначає, що єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення податкової перевірки, на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.
При цьому, для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи мають бути виконані всі вимоги передбачені Податковим кодексом України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 18.03.2025 по справі № 160/21398/24.
Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.
Підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України визначено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.
Пунктом 299.11 статті 299 ПІК України передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.
У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Підпунктом 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України чітко визначено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із послідовних кварталів.
Тобто, закон покладає обов`язок контролю не тільки на податковий орган, але і на платника єдиного податку після встановлення/виникнення вищезазначених обставин самостійно.
Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлено главою 1 розділу XIV Кодексу.
Відповідно до підпункту 3 пункту 291.4 статті 291 Кодексу до суб`єктів господарювання третьої групи, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відносяться юридичні особи суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року.
Згідно з пунктом 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Кодексу не можуть бути платниками єдиного податку третьої групи суб`єкти господарювання (юридичні особи), які здійснюють, діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку, діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.
Судом установлено, що основним видом діяльності позивача є надання фізичним особам доступу до мережі Інтернет, яка згідно з Класифікації видів економічної діяльності відноситься:
58.21 Видання комп`ютерних ігор
58.29 Видання іншого програмного забезпечення 
61.20 Діяльність у сфері безпроводового електрозв`язку;
62.01 Комп`ютерне програмування;
62.02 Консультування з питань інформатизації;
62.09 Iнша дiяльнiсть у сферi iнформацiйних технологiй i комп`ютерних систем;
63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність;
63.12 веб портал.
Як вбачається з пояснень позивача, викладених у його позові, останній впродовж 2024 року здійснював діяльність, згідно КВЕЛ _62.01, а саме «Комп`ютерне програмування», що підтверджується наданими Договором про надання ІТ послуг № R_01022024 від 01.02.2024, укладеного між ним (виконавцем) та RETENTION YES INC (замовником), Договором про надання ІТ послуг № S 050125 від 05.01.2024, укладеного між ним (виконавцем) та STRIPO INC (замовником), згідно з якими з якими позивачем надавались відповідні послуги у сфері інформаційних технологій, що визначені кодом КВЕД 62.01, 62.02, 63.11, а саме: комп`ютерне програмування консультування з питань інформатизації, оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність.
Саме від здійснення підприємницької діяльності, за вказаними договорами позивач мав дохід, що підтверджується Інвойсами № 1 від 17.01.2024, № 2 від 15.02.2024, № 3 від 13.03.2024, № 4 від 12.04.2024, № 5 від 13.05.2024, № 6 від 12.06.2024, № 7 від 12.07.2024, № 8 від 19.08.2024, № 9 від 12.09.2024, № 10 від 18.10.2024, № 11 від 21.11.2024, № 12 від 16.12.2024.
За наслідком аналізу вказаних Інвойсів, судом встановлено, що впродовж 2024 року позивачем здійснювалась обробка даних, отриманих від клієнтів, збір та підготовка даних для аналізу, візуалізація результатів оброблення даних, а також надання консультацій користувачам з питань функціонування продукту в онлайн-чаті та режимі email - повідомлень.
Одержання доходу позивачем саме від здійснення підприємницької діяльності у сфері інформаційних технологій підтверджується виписками банку по розрахункових рахунках позивача, наявних у матеріалах справи.
У свою чергу, відповідно до Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності, затверджених наказом Держкомстату від 23.12.2011 № 396, до позиції 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку» відносяться:
- надання спеціалізованих телекомунікаційних додатків, таких як супутниковий трекінг (визначення місцезнаходження через супутник), комунікаційна телеметрія (техніка вимірювання відстані), та експлуатацію радіолокаційних станцій.
- експлуатацію супутникових терміналів, функціонально пов`язаних з однією або більше наземними телекомунікаційними системами та здатними передавати й одержувати дані від супутникових систем
- надання доступу до мережі Інтернет через мережі, встановлені між клієнтами та інтернет-провайдерами, що не належать або контролюють ISP, таких як комутований доступ до мережі Інтернет тощо
- надання телефонного зв`язку та доступу до мережі Інтернет в загальнодоступних будівлях
- надання телекомунікаційних послуг за допомогою існуючих телекомунікаційних з`єднань:
- передавання голосу в реальному часі через інтернет-протокол (VOIP)
- перепродаж телекомунікаційних послуг (наприклад, купівля та перепродаж ємності мережі без надання додаткових послуг)
Цей клас не включає:
- надання доступу до мережі Інтернет операторами телекомунікаційної інфраструктури, див. 61.10, 61.20, 61.30.
В одному класі об`єднано декілька видів економічної діяльності, які можуть здійснюватися суб`єктом або всі повністю або тільки частково.
При цьому, вирішення питання про те, які саме види діяльності із переліченого переліку здійснює конкретний суб`єкт, та які з них підпадають під той чи інший режим оподаткування, має вирішуватись у кожному конкретному випадку виходячи із сутності здійснюваних суб`єктом господарських операцій, оскільки за своєю правовою природою оподаткуванню підлягає саме дохід від підприємницької діяльності, тобто від здійснення господарських операцій чи виконання цивільно- або господарсько-правових угод.
В свою чергу, контролюючим органом в належних порядку та формі не здійснювалося дослідження питання про здійснювані позивачем господарські операції.
3 01.01.2022 набрав чинності Закон України від 16 грудня 2020 року № 1089-IX «Про електронні комунікації» (далі - Закон), який визначає правові та організаційні основи державної політики у сферах електронних комунікацій та радіочастотного спектра, а також права, обов`язки та відповідальність фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у відповідній діяльності або користуються електронними комунікаційними послугами.
Відповідно до пп. 80 ст.1 Закону України «Про електронні комунікації», послуга доступу до мережі Інтернет - електронна комунікаційна послуга, що забезпечує доступ до мережі Інтернет і можливість логічного з`єднання з кінцевими точками мережі Інтернет незалежно від технології, що застосовується в електронній комунікаційній мережі, і кінцевого (термінального) обладнання, що використовується.
Відповідно до ст.16 цього Закону суб`єкти господарювання, які мають намір здійснювати господарську діяльність як постачальники електронних комунікаційних мереж та/або послуг, повинні протягом місяця від початку такої діяльності надіслати до регуляторного органу повідомлення про початок здійснення діяльності у сфері електронних комунікацій, в якому серед іншого, вказується вид та опис електронних комунікаційних послуг.
Постановою НКЕК від 20 квітня 2022 року № 30 «Питання ведення реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2022 року за № 502/37838 (зі змінами), затверджено Порядок ведення реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг та його форму, а також Орієнтовний перелік видів електронних комунікаційних послуг.
З матеріалів справи вбачається, що позивач до Реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та/або послуг за № 1147 не включений як постачальник електронних комунікаційних мереж, тобто не здійснює виду діяльності з кодом послуги - 0S.S1.
Відповідачем, у свою чергу, не доведено зворотнього.
Позивач не укладав із третіми особами угод з надання послуг технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж чи то послуг телефонного зв`язку (жодного виду), послуг поштового зв`язку, не надавав таких послуг і не отримував оплати за такі послуги.
Отже, відповідачем не надано доказів, що позивач надає послуг з технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж або займається поштовим, телефонним зв`язком. Натомість, за змістом наданих позивачем Договорів судом встановлено, що останній здійснював послуги з комп`ютерного програмування, консультування з питань інформатизації, оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність.
Відповідно до Реєстру позивача не включено до реєстру з видом діяльності ІА.S1 «Послуга доступу до мережі Інтернет» (послуга, що забезпечує доступ до мережі Інтернет і можливість логічного з`єднання з кінцевими точками мережі Інтернет незалежно від технології, що застосовується в електронній комунікаційній мережі, і кінцевого (термінального) обладнання, що використовується. У тому числі послуга широкосмугового доступу до мережі Інтернет. З використанням мережі: фіксованого зв`язку; (на підставі договору з постачальником мережі)).
Таким чином, послуги доступу до мережі Інтернет - це окремий тип електронних комунікаційних послуг; відмінний від послуг міжособистісної електронної комунікації з використанням нумерації та надання послуг з технічного обслуговування і експлуатації мереж (ч.1 ст.18 Закону України «Про електронні комунікації»).
З цього приводу НКЕК, яка є регулятором сфери електронних комунікацій видала офіційне узагальнене роз`яснення (Рішення від 03.04.2024 № 170 «Про надання офіційного узагальненого роз`яснення щодо деяких питань визначення видів електронних комунікаційних послуг» яким передбачені види електронних комунікаційних послуг, які максимально відповідають видам діяльності, зазначеним у пп. 8 пп. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 ПКУ, зокрема, це:
послуга міжособистісної електронної комунікації з використанням нумерації, Код послуги - ІС.S1;
послуга технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж, Код послуги - ОS.S1.
Тобто, лише при здійсненні цих 2 видів електронних комунікаційних послуг постачальник не може перебувати на спрощеній системі оподаткування та звітності.
Як зазначалось вище, ці види послуг - ІС.S1 та 0S.S1 позивачем не здійснюються.
Отже, види діяльності у сфері електронних комунікацій, передбачені в Орієнтовному переліку можуть не збігатися з КВЕД, та такий збіг або його відсутність не створює прав та обов`язків для суб`єктів господарювання та правові наслідки, а оскільки позивач не надає електронні комунікаційні послуги, які за змістом ПК України не дають права на перебування на єдиному податку, то відповідно скасування реєстрації Позивача як платника єдиного податку є неправомірним.
Слід зауважити, що відповідно до положень розділу 1 Класифікації видів економічної діяльності, затвердженої вищевказаним наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457, КВЕД - це статистичний інструмент для впорядкування економічної інформації. Класифікація не завжди відповідає всім потребам користувачів за межами статистичної системи, у зв`язку з чим можуть виникнути суперечності стосовно юридичного використання коду КВЕД. Слід мати на увазі, що код виду діяльності не створює прав чи обов`язків для підприємств і організацій, не спричинює жодних правових наслідків. Будь-яке використання КВЕД не для статистичних потреб (адміністративних або нормативних) здійснюють самі користувачі за власними правилами, відповідаючи за це та належно пояснюючи таке використання.
Таким чином, застосування відповідачем тільки формально Класифікації видів економічної діяльності для вирішення питання про можливість перебування позивача на спрощеній системі оподаткування та звітності є безпідставним і не відповідає положенням чинного законодавства України.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач фактично не здійснює діяльності за вказаними у ст. 291 ПК України видами, а тому рішення від № №4984/26-15-24-01-19-13/ НОМЕР_1 від 04.11.2024 про виключення з реєстру платників податків фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з 30.09.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог в частині поновлення з 30.09.2024 року реєстрацію у якості платника Єдиного податку ФОП ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 19-3.1 статті 19-3 ПК України до функцій державних податкових інспекцій належать: здійснення сервісного обслуговування платників податків; здійснення реєстрації та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням; формування та ведення Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу; виконання інших функцій сервісного обслуговування платників податків, визначених законом.
Відповідно до пункту 299.1 статті 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Згідно з пунктом 299.13 статті 299 ПК України з метою постійного забезпечення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб інформацією центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, щоденно оприлюднює для безоплатного та вільного доступу на єдиному державному реєстраційному веб-порталі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і власному офіційному веб-сайті такі дані з реєстру платників єдиного податку: податковий номер (для юридичної особи); найменування для юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові для фізичної особи; дату (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування; ставку єдиного податку; групу платника податку; види господарської діяльності (за наявності відповідних даних); дату виключення з реєстру платників єдиного податку.
Отже, у випадку анулювання реєстрації платником єдиного податку суб`єкт господарювання не може бути платником цього податку із дати вилучення з відповідного Реєстру. Анулювання реєстрації платником єдиного податку передбачає собою перехід платника податків на загальну систему оподаткування.
Платник податку, починаючи з дати анулювання реєстрації платником єдиного податку, та у разі, якщо за рішенням суду скасовано анулювання реєстрації такого платника, до дати прийняття такого рішення втрачає право перебувати на спрощеній системі оподаткування, тому прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку з невідворотністю спричиняє виникнення низки негативних (несприятливих), для такого платника, юридичних наслідків.
При цьому, суд звертає увагу на те, що нормами ПК України не передбачена можливість звернення платника податків до контролюючого органу із заявою на поновлення його попереднього статусу платника єдиного податку та включення до реєстру за наслідками скасування у судовому порядку як протиправного рішення контролюючого органу про виключення з реєстру платників єдиного податку.
Таким чином, з врахуванням наведених обставин, з огляду на те, що оскаржуване рішення про виключення з Реєстру платника єдиного податку позивача є протиправним, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , як платника єдиного податку третьої групи, за ставкою 5% доходу з 30.09.2024 року в реєстрі платників єдиного податку, шляхом включення його до цього реєстру, за наслідком внесення необхідних змін.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії (бездіяльність) Головного управління ДПС у м. Києві щодо неприйняття податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за 2024 рік від 23.01.2025 року та 1 квартал 2025 року від 15.04.2025 року, визнання декларацій такими, що подані платником податків у день їх фактичного отримання органом державної податкової служби, а саме 23.01.2025 року та 15.04.2025 року відповідно суд зазначає наступне.
Як було зазначено вище, листом від 01.05.2025 вих. № 43928/6/26-15-24-01-04-07 Головне управління ДПС у м. Києві повідомило ФОП ОСОБА_1 про відмову у прийняті звітності (податкова декларація за І квартал 2025 року № 9101483965) із роз`ясненням, що така декларація вважається неподаною у зв`язку з порушенням вимог нпа, а саме подання податкової декларації з недостовірним значенням обов`язкового реквізиту «звітний (податковий) період (не відповідає обраному режиму оподаткування), так як у звітних періодах платник не перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, з пояснень сторін, а також, враховуючи наявні матеріали справи вбачається, що декларація ФОП ОСОБА_1 за 2024 рік від від 23.01.2025 визнана неприйнятою з аналогічних підстав.
Відповідно до пп. 19-1.1.1.-19-1.1.2. п. 19-1.1. ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
За п. 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.
Підпунктом 75.1.1. пункту 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Згідно п. 76.1. ст. 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.
Під час проведення камеральної перевірки згода платника податків на перевірку та його присутність не обов`язкова.
Відповідно до п. 49.15 ст. 49 ПК України податкова декларація вважається неподаною за умови порушення норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48, абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу та надання або надсилання контролюючим органом платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації, зокрема засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» для податкових декларацій, поданих у такий спосіб.
Матеріали справи не містять доказів того, що подана позивачем податкова звітність подана із порушеннями, визначеними ПК України, що, власне, і не заперечувалось відповідачем.
Єдиною підставою для присвоєння податковій звітності позивача, статусу «не визнано як податкова звітність» слугувало спірне рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку позивача.
За таких обставин, та враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується правомірність рішення податкового органу про анулювання реєстрації платника єдиного податку щодо позивача, яке слугувало єдиною підставою для визнання неподаними вказаних вище податкових декларацій за 2024 рік, та І квартал 2025 року, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо невизнання податкової звітності позивача, як поданої є протиправними.
Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Щодо інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої позиції, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, то суд зауважує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Водночас, у відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідач.
Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.139 КАС України.
Позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 3936,84 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією ID про сплату № 1871-6659-3527-3192 від 24.03.2025 на суму 2967, 88 грн, та квитанцією № 7482-4488-8266-5605 від 15.05.2025 на суму 968,96 грн.
Відтак, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 3936,84 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання пртиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві №4984/26-15-24-01-19-13/3357911493 від 04.11.2024 року про виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 30.09.2024 року.
Зобов`язати Головне управління ДПС у м.Києві поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), як платника єдиного податку третьої групи, за ставкою 5% доходу з 30.09.2024 року в реєстрі платників єдиного податку, шляхом включення його до цього реєстру, за наслідком внесення необхідних змін.
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо невизнання податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_2 ) за 2024 рік від 23.01.2025 року, а податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2024 рік від 23.01.2025 року визнати такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби, а саме 23.01.2025 року.
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо невизнання податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_2 ) за 1 квартал 2025 року від 15.04.2025 року, а податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за перший квартал 2025 року від 15.04.2025 року визнати такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби, а саме 15.04.2025 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві (ЄДРПОУ: 44116011, місцезнаходження: 04073, м.Київ, вул.Шолуденка, буд.33/19) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 3936,84 00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено та підписано 15 червня 2026 року.

Суддя Кочанова П.В.