Справа № 301/783/26
3/301/285/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"05" травня 2026 р. суддя Іршавського районного суду Закарпатської області Гичка О.Б., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП № 1 (м. Іршава) Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 621718 від 22.03.2026, 22 березня 2026 року о 23 год 15 хв ОСОБА_1 в с. Білки по вул. Центральній між населеними пунктами с. Великий Раковець та с. Білки керував транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на алкогольне сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису боді-камеру NC 201927. Від керування транспортного засобу відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. Чим порушив п. 2.5. ПДР України. Вказані дії  ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 для участі в розгляді справи з`явився, вину не визнав, суду пояснив, що 22.03.2026 він разом з своєю дружиною, неповнолітньою дитиною, ОСОБА_2 , їхав в автомобілі під керуванням ОСОБА_2 . Під час руху дитину захитало, ОСОБА_2 зупинила транспортний засіб, вийшла з машини і пересіла. Він з дружиною, і з дитиною, сіли на передні сидіння так як потрібно було надати допомогу дитині. Крім цього, транспортний засіб стояв не на вулиці Центральній в с. Білки, як зазначено у протоколі, а за селом Великий Раковець. Під час стоянки даного автомобіля, через декілька хвилин, під`їхали працівники поліції, і до них підійшов працівник поліції, не зважаючи на його пояснення, склав протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, права працівники поліції йому не роз`яснювали. Крім цього, свідків, які були присутні на місці стоянки допитано не було, питання про передачу транспортного засобу іншій особі процесуально не вирішувалось. Після того як був складений протокол, поліцейський усно повідомив, що він відсторонений від керування, після чого поліцейські сіли в свій автомобіль і поїхали. Просить суд, провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 суду показала, що дійсно 22.03.2026 близько опівночі вона керувала автомобілем, разом з нею в даному транспортному засобі їхав ОСОБА_1 з сім`єю. Під час руху дитину захитало, тому вона зупинила на узбіччі автомобіль та пересіла. ОСОБА_1 пересів на переднє сидіння. Зупинка була за селом Великий Раковець ближче до с.Білки. Через декілька хвилин до них підійшли працівники поліції, та не зважаючи на пояснення ОСОБА_1 склали протокол про адміністративне правопорушення. Працівники поліції не з`ясовували, хто ще знаходиться в автомобілі, також їй не пропронували надати усні чи письмові пояснення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , покази свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновків.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, що закріплено у статті 251 КУпАП.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями п.27 Постанови пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам роз`яснено, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з пунктом 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Пунктами 4, 5 Розділу ІІ Інструкції № 1026 установлено, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відео реєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться у вину порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року, № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Поміж цього, ВС КАС у справі № 216/5226/16-а в постанові від 18.07.2019 р. вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність вчинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).
Як на доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП інспектором в протоколі зазначено на ознаки алкогольного сп`яніння передбачені п. 3 розділу І зазначеної Інструкції, а саме - запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів.
Крім цього, долучено відеозапис з нагрудної камери поліцейського, однак на останньому не зафіксовано, що 22.03.2026 о 23 год 15 хв гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом по вул. Центральній в с. Білки між насаленими пунктами с. Великий Раковець та с. Білки, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, серія ЕПР1 № 621718 від 22.03.2026.
З відеозапису події слідує, що така мала місце о 23:51 за межами населених пунктів. Рух транспортного засобу, а також момент зупинки автомобіля на відео не зафіксовано. Натомість, зафіксовано тільки розмову гр. ОСОБА_1 з працівниками поліції.
На відео зафіксовано тільки те, як працівник поліції підходить до автомобіля гр. ОСОБА_1 , який стоїть на узбіччі дороги. Положення (рухоме чи статичне) транспортного засобу гр. ОСОБА_1 зафіксовано не було. 
Інших доказів, які б беззаперечно підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріали справи не містять.
Крім цього, переглянутим відеозаписом на DVD-R диску, що долучений до матеріалів справи не підтверджується факт роз`яснення прав ОСОБА_1 , у відповідності до вимог КУпАП КУпАП.
Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.
Таким чином, через неповноту вчинення органом поліції процесуальних дій суд позбавлений можливості перевірити обставини викладені в протоколі, а також заперечення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, і встановити істину у справі.
Приймаючи до уваги принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований і у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України", доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. При цьому всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.
Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 «Романаускас проти Литви», судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.
Згідно з ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений суддею тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд також звертає увагу на те, що в силу принципу презумції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності, судом встановлено, що у матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були роз`ясненні його права відповідно до вимог ст.256 КУпАП, крім цього, інспектором не надано належних та беззаперечних доказів керування  ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння 22.03.2026 о 23:15 год, при цьому, суд звертає увагу на свідчення свідка ОСОБА_2 , яка під час розгляду справи пояснила, що вона була за кермом даного автомобіля, з матеріалів справи не зрозуміло місце вчинення правопорушення, крім цього, не було встановлено та не зазначено в протоколі осіб як свідків, які були присутні на місці оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, також матеріали справи не містять доказів щодо оформлення на передачі транспортного засобу іншому водієві, ОСОБА_1 заперечує факт керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а інспектором ці обставини не доведені належними доказами. Відсутність вказаних доказів унеможливлює встановлення складу адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Оскільки в матеріалах справи відсутні достатні та беззаперечні докази складу адміністративного правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 130, 247, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ПОСТАНОВИВ :

Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 Кодексу про адміністративні правопорушення України закрити за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.
Постанова судді набирає чинності після закінчення строку подання скарги.
Постанова суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іршавський районний суд Закарпатської області.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя Іршавського 
районного суду : О. Б. Гичка