КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/12559/25 Головуючий у І інстанції Осіпенко Л.М.
Провадження № 33/824/2943/2026 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

22 червня 2026 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Лакуши Андрія Віталійовича на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року про притягнення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн. 
Згідно постанови, 31 травня 2025 року о 00:20 год. у м. Києві по вул. Григорія Ващенка, буд. 5, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan Ariya» д.н.з.  НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - адвокат Лакуша А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рапорт працівника поліції, долучений до матеріалів справи, не містить обов`язкових реквізитів, зокрема дати його складання, підпису уповноваженої особи, а також вхідного реєстраційного номера та не може бути належним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП.
Скаржник зазначає, що ОСОБА_1 31 травня 2025 року не керував транспортним засобом, а вийшов з друзями:   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вулицю, щоб вигуляти собаку і перепаркувати автомобіль. 
Оскільки,  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 перед цим вживали алкогольні напої, за кермо автомобіля «Nissan Aria», д.н.з     НОМЕР_2 , сіла ОСОБА_3 та, як тільки вона почала рух, під`їхав автомобіль поліції, де знаходились також співробітники ІНФОРМАЦІЯ_2. Після перевірки військово-облікових документів у ОСОБА_1 та   ОСОБА_2 працівник поліції викликав патрульну поліцію, так як автомобіль «Nissan Aria», д.н.з     НОМЕР_2 , належить  ОСОБА_1 . Дані обставини підтвердили свідки: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Сторона захисту зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази факту керування   ОСОБА_1  транспортним засобом 31 травня 2025 року. Таким чином, пропонування співробітниками поліції особі, стосовно якої відсутні відомості та будь-які докази керування транспортним засобом пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, слід констатувати як порушення вимог ст. 266 КУпАП, що тягне за собою недійсність самого огляду на стан сп`яніння.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Лакуша А.В. підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її. Заявили також клопотання про допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_2 , оскільки на думку сторони захисту суд першої інстанції необ`єктивно відобразив пояснення цього свідка у оскаржуваній постанові. 
Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
На підставі цих вимог закону, а також ст. ст. 251, 252 КУпАП суд приймаючи постанову, повинен навести докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та дати їм належну оцінку в їх сукупності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями ч. 1 ст. 256 КУпАП установлено, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за це правопорушення. 
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 346828 від 31 травня 2025 року, від підпису якого ОСОБА_1 відмовився, встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Nissan Aria», д.н.з     НОМЕР_2  з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та у закладі охорони здоров'я відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР , за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, за якою складено протокол відносно ОСОБА_1 , є зокрема керування транспортними засобами особами в стані алкогольного/наркотичного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Отже, при наявності у особи, яка керувала транспортним засобом, ознак алкогольного/наркотичного сп`яніння, відмова такої особи від проходження медичного огляду на стан сп`яніння є підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкція 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Крім того, п. 2.9А Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
П. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
П. 1.10 ПДР визначає водія як особу, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Встановивши винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на такі докази: 
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 346828 від 31 травня 2025 року, підписати який ОСОБА_1 відмовився;
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; 
- відеозапис з місця події на цифровому носії;
- рапорт працівника поліції, який долучений до матеріалів справи.
Проте, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності не свідчать про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Nissan Aria», д.н.з     НОМЕР_2  з ознаками алкогольного сп`яніння.
Так, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, що б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви суду.
Із доданого до матеріалів справи відеозапису не вбачається факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Nissan Aria», д.н.з     НОМЕР_2 .
Так, на відеозаписі зафіксовано спілкування патрульного поліцейського з ОСОБА_1 на вулиці, в зоні паркування автомобілів, де розміщені припарковані транспортні засоби, в тому числі автомобіль «Nissan Aria», д.н.з     НОМЕР_2 , який стоїть закритий, з вимкненим двигуном і фарами. 
ОСОБА_1 працівник поліції повідомив, що відносно нього будуть складені адміністративні матеріали, оскільки він керував транспортним засобом «Nissan Ariya» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. 
Однак, суд апеляційної інстанції, переглянувши наявний в матеріалах справи відеозапис встановив, що ним не зафіксовано обставин керування  ОСОБА_1 транспортним засобом. 
Не вбачається з відеозапису і встановлення поліцейськими свідків події, яка стала підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Наявні в матеріалах справи рапорт поліцейського Дарницького РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції - Р.Гусейнова, а також направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, не є належними доказами факту керування ОСОБА_1 автомобілем.
Свідок  ОСОБА_2 , який був попереджений про кримінальну відповідальність за відома неправдиві показання і відмову від давання показань, суду апеляційної інстанції пояснив, що ввечері 30 травня 2025 року до нього в гості за адресою: АДРЕСА_2 , прийшов його давній знайомий - ОСОБА_1 . Перебуваючи вдома, вони з ОСОБА_1 вживали алкогольні напої. Ввечері виникла необхідність вигуляти собаку, а також перепаркувати автомобіль, що належить ОСОБА_1 , який був невдало припаркований. Близько 23:30-00:00 вони разом із його дружиною ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вийшли на вулицю. 
Свідок ОСОБА_2 зазначив, що його дружина ОСОБА_3 запропонувала перепаркувати автомобіль ОСОБА_1 так як останній вживав алкогольні напої, а вона ні, оскільки за станом здоров`я не вживає, сіла за кермо, завела автомобіль та розпочала рух, після чого назустріч виїхав автомобіль патрульної поліції, в якому перебували і працівники ІНФОРМАЦІЯ_2. 
Транспортний засіб було зупинено, після чого поліцейські та працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 почали перевіряти документи.
З`ясувавши, що автомобіль «Nissan Ariya» д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 , викликали наряд патрульної поліції.
На запитання суду апеляційної інстанції «Чи перебував до приїзду працівників патрульної поліції ОСОБА_1 за кермом автомобіля?» свідок ОСОБА_2 чітко відповів: «Не перебував».
На запитання суду апеляційної інстанції «У кого були ключі від автомобіля на момент приїзду працівників патрульної поліції?» свідок ОСОБА_2 відповів: «Ключі тримала в руках моя дружина ОСОБА_3 ».
З наявного в матеріалах справи відеозапису також вбачається, що  ОСОБА_1 висловлює свої заперечення щодо керування автомобілем.
Таким чином, будь-яких беззаперечних доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю (відеозаписів зроблених за допомогою камер спостереження, нагрудних камер поліцейських або ініціативних записів будь-яких осіб, зроблених із дотриманням вимог закону, пояснення свідків) матеріали справи не містять.
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на вказане, висновки суду першої інстанції про підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Nissan Ariya» д.н.з.    НОМЕР_1 поясненнями самого ОСОБА_1 та поясненнями свідків, які зафіксовані на відеозаписі, апеляційний суд оцінює критично, оскільки вони не є однозначними, вирвані з контексту та не є належними доказами, на підставі яких суд може встановити факт керування особою транспортним засобом.
Відповідно до вимог ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватися «згідно із законом».
У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
На переконання апеляційного суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень 
Суд першої інстанції на вищевказані обставини уваги не звернув, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.
З урахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасуванню, а провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Лакуши Андрія Віталійовича задовольнити.
Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2026 року скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає. 

Суддя
Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній